Справа № 465/9835/23                                Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В. 
Провадження № 33/811/1065/24                 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Назаренка Є.В. на постанову Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року,
встановив:
постановою Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.
Відповідно до постанови, 19.11.2023 року о 17 год. 15 хв. у м. Львові по вул. В. Великого, 58 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford S-Max, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6810, результат огляду – 0,22 проміле (тест 3426), з яким водій не погодився та пройти огляд в медичному закладі відмовився, у зв`язку з чим був відсторонений від керуванням транспортним засобом.
На зазначену постанову адвокат Назаренко А.С. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того адвокат Назаренко А.С. подав клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, покликаючись на те, що електронний примірник цієї постанови ним отримано 21 червня 2024 року, а станом на момент подання апеляційної скарги інформацію про прийняте рішення у цій справі до підсистеми електронного суду ЄСІТС не внесено.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, такою, що підлягає скасуванню.
Стверджує, що суд першої інстанції взяв до уваги частину показань поліцейської ОСОБА_2 , але проігнорував такі показання щодо її рапорту від 19 листопада 2023 року, зокрема що запис про порушення ОСОБА_1 п.2.9а не відповідає дійсним обставинам справи.
Наголошує, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», разом з тим із встановленими результатами огляду не погодився, однак від проходження огляду у медичному закладі відмовився. 
Стверджує, що відмова ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі після опротестування ним результатів огляду проведеного за допомогою газоаналізатора, має бути підставою для складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5 ПДР, а не п.2.9а, як це кваліфіковано у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 , який повністю підтримав апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Причини пропуску строку апеляційного оскарження знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді, відтак такий строк необхідно поновити.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вирішуючи питання, щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимог ст. 252 КУпАП належним чином не оцінив та не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП. Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. У розумінні вимог ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.
Так, судом першої інстанції вказано, що вина  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується:  протоколом серії ААД №567610 від 19.11.2023 року; відеозаписом з нагрудних камер працівників УПП у Львівській області, здійсненим на виконання вимог ч.2 ст.266 КУпАП, яким підтверджуються час та обставини вчинення правопорушення, зазначені у вищевказаному протоколі; письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 19.11.2023 року, відповідно до яких 19.11.2023 року у м. Львові по вул. В. Великого відбулася ДТП за її участю та участю водія автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , в якого були наявні ознаки алкогольного сп`яніння та який до приїзду працівників поліції поводився агресивно, а в подальшому на місці пройшов огляд з використанням приладу «Драгер», яким зафіксовано результат – 0,22 проміле; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 19.11.2023 року, в яких він визнав, що за власною згодою проходив огляд на стан сп`яніння на приладі «Драгер», хоч і не згодний з результатами проведеного огляду; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився поліцейськими на місці з використанням приладу Alcotest Drager 6810 у зв`язку з виявленням в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння: порушення мови та координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, та за результатами проведеного тестування отримано позитивну пробу – 0,22 проміле; тестом №3426 від 19.11.2023 року, виконаним за допомогою приладу Alcotest Drager 6810, результати якого оформлені роздруківкою, згідно з якою діагностовано перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння з показником 0,22 проміле.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п. 7 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (наказ МВС / МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735) передбачено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння проводиться з використанням поліцейським спеціальних технічних засобів, показання яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Згідно із інструкцією по експлуатації газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» в таблиці №3 вказано межі допустимої погрішності газоаналізатора, парів етанолу у повітрі, що видихається в залежності від температури повітря навколишнього середовища, згідно яких даний прилад при температурі від -5С до +15С має погрішність у 0,05 проміле.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги положення Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року (Віденська конвенція), яка ратифікована Україною. Згідно національного законодавства згаданий нормативний акт є невід`ємною частиною законодавства країни, яка ратифікувала таку Конвенцію (міжнародний договір). При цьому норми міжнародного договору є пріоритетними по відношенню до норм законодавства України.
Відповідно до п. 6 ст. 8 цієї Конвенції в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у видихуваному повітрі, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом.
У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності з національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
Із матеріалів справи вбачається, що результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння становить 0.22%, що не перевищує допустиму норму алкоголю, оскільки є меншою за 0,25 мг на літр повітря, як вказано в п. 6 ст. 8 Конвенції.
Зважаючи на викладене, з врахуванням допустимої погрішності газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», апеляційний суд приходить до переконання, що результат огляду на стан алкогольного сп`яніння, здійснений за допомогою зазначеного спеціального технічного засобу, не перевищує встановлену гранично допустиму норму алкоголю в крові, що у свою чергу, виключає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
За змістом ст.252 КУпАП України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України та Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 p., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, при апеляційному розгляді встановлено, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Відтак, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:
поновити строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  – адвоката Назаренка Є.В. – задоволити.
Постанову Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ