ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 серпня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/12128/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року (суддя Конєва С.О.) в справі № 160/12128/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:
- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування додаткової винагороди у період з 02 листопада 2023 року по 16 листопада 2023 року у зв`язку з перебуванням на лікуванні після отриманого поранення;
- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за жовтень та листопад 2023 року у зв`язку з участю у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;
- визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошового забезпечення позивачеві, передбаченого наказом №336 від 24 листопада 2023 року, а саме: грошової премії у розмірі 580% від посадового окладу з 01.11.2023-24.11.2023, яка надається за сумлінне виконання службових обов`язків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023; надбавки за особливості проходження військової служби відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07.06.2018 №260 та окремого доручення Міністра оборони України №2683з від 01.02.2023 в розмірі 87,8% з 01.11.2023 по 24.11.2023; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких іншим особам; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного забезпечення, за 9 місяців військової служби;
- зобов`язання виплатити додаткову винагороду у період з 02.11.2023 по 16.11.2023 у зв`язку з перебуванням на лікуванні після отриманого поранення;
- зобов`язання відповідача виплатити позивачеві додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень за жовтень та листопад 2023 у зв`язку з участю у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;
- зобов`язання відповідача виплатити позивачеві грошове забезпечення, передбачене наказом №336 від 24.11.2023, а саме: грошову премію у розмірі 580% від посадового окладу з 01.11.2023-24.11.2023, яка надається за сумлінне виконання службових обов`язків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023; надбавку за особливості проходження військової служби відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07.06.2018 №260 та окремого доручення Міністра оборони України №2683з від 01.02.2023 в розмірі 87,8% з 01.11.2023 по 24.11.2023; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких іншим особам; одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного забезпечення, за 9 місяців військової служби.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року позов повернуто позивачеві.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апелянт вважає, що повернення позовної заяви з підстав невиконання ухвали про надання доказів є неправильним, адже аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні справи по суті, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження справі.
На думку апелянта, ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки тримісячний строк з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільнення, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП, не сплив, адже позивач такого повідомлення не отримував.
Тому вказує, що позивач не мав подавати заяву про поновлення строку звернення до суду та надавати поважності причин пропуску строку, яку вимагав суд першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 312 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього кодексу. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, не надання відповідної заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку з доказами поважності причин його пропуску за період з 25 лютого 2024 року по 09 травня 2024 року, не подання клопотання про продовження строку для виконання вказаної вище ухвали до суду, а за умови не виконання позивачем вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 03 червня 2024 року, суд першої інстанції вважав, що позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у цій справі.
Суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 , звільнений з військової служби наказом №336 від 24 листопада 2024 року з 24 листопада 2023 року.
ОСОБА_1 09 травня 2024 року звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року позовна заява залишена без руху, запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, усунути недоліки уточненого адміністративного позову шляхом надання до канцелярії суду:
- доказів подання позивачем довідки про обставини травми відповідачеві до фінансового відділу частини для виплати йому додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. за жовтень-листопад 2023 року, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;
- доказів того, що у жовтні та листопаді 2023 року позивач здійснював заходи, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;
- копій рапортів позивача про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, поданих у встановленому порядку, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;
- доказів встановлення позивачеві премії у розмірі 580% та надбавки у розмірі 87,8% з 01.11.2023р. по 24.11.2023р., у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;
- заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, вказавши інші підстави для поновлення строку, та надати докази поважності причин його пропуску на її підтвердження, у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.
На виконання цієї ухвали 25 травня 2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду у цій справі, адміністративний позов залишено без руху та зобов`язано позивача у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки уточненого адміністративного позову шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, вказавши інші підстави для поновлення строку, та надати докази поважності причин його пропуску за період з 25 лютого 2024 року по 09 травня 2024 року відповідно до вимог ч. 1 ст. 123, ч. 6 ст. 161 КАС України.
Ухвала від 03 червня 2024 року доставлена до електронного кабінету представника позивача 03 червня 2024 року о 21:51 год. 
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання дотримання позивачем строку звернення до суду як підстави повернення позовної заяви.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Приписами статті 233 КЗпП України в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року, встановлювалось, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі – Закон №2352-IX), який набрав чинності 19 липня 2022 року, частина перша статті 233 КЗпП викладена в наступній редакції: 
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).».
Статтею 234 КЗпП в редакції Закону №2352-IX встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Позивач звільнений з військової служби 24 листопада 2023 року, тобто під час дії статті 233 КЗпП у редакції Закону № 2352-IX.
Як зазначено вище, частиною другою статті 233 КЗпП в редакції, що діє з 19 липня 2022 року, передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Статтею 116 КЗпП, яка регулює питання строків розрахунку при звільненні, в редакції, яка діє з 19 липня 2022 року, встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відтак, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Суд звертає увагу, що у наказі військової частини НОМЕР_1 № 336 від 24 листопада 2023 року (по стройовій частині) відсутні відомості про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про письмове повідомлення позивача про нараховані та виплачені при звільненні суми.
Враховуючи, що частина друга статті 233 КЗпП в чинній редакції передбачає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116), а такого письмового повідомлення позивачу військовою частиною не надавалось, суд доходить до висновку про передчасність висновку суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду.
Разом з тим, відхиляє доводи апелянта про те, що повернення позовної заяви з підстав невиконання ухвали про надання доказів є неправильним, оскільки аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні справи по суті, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження справі, адже це не було підставою для повернення позовної заяви.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали неповне з`ясовані обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в справі № 160/12128/24 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в справі № 160/12128/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Направити справу № 160/12128/24 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 14 серпня 2024 року та оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 серпня 2024 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко