П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
05 вересня 2024 року                                                                                    м. Київ
                                                                                                      
Справа №757/40758/23-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/11695/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Мережко М.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Григоренко І.В. 23 січня 2024 року в місті Києві, повний текст рішення складений 05 лютого 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного  банку України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
В С Т А Н О В И В
 
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив поновити йому строк звернення до суду з позовом; визнати незаконним та скасувати наказ НБУ № 1333-к від 28 червня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити позивача на посаді головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з 28 червня 2023 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 червня 2023 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі наказу від 26 серпня 2022 року №1935-к він був прийнятий на роботу на посаду головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ. Наказом від 28 червня 2023 року № 1333-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Позивач вважає таке звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відсутність позивача на роботі 31 травня 2023 року обумовлена необхідністю перебування у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня № 3» з метою подання заяви до головного лікаря з приводу питань, пов`язаних із лікуванням його батька. При цьому, позивач вважав, що відсутність на роботі була узгоджена з його безпосереднім керівником ОСОБА_2 , оскільки 31 травня 2023 року останній був попереджений позивачем про запізнення. Також позивач просить відшкодувати середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 червня 2023 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі відповідно до ст. 235 КЗпП України.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного  банку України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу НБУ № 1333-к від 28 червня 2023 року про звільнення позивача з посади головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з 28 червня 2023 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. А оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.
Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом, суд пршої інстанції виходив з того, що у задоволенні позову по суті відмовлено з підстав його необґрунтованості, а тому суд не застосовує підставу для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом у цій справі.
 
Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що рішення судді є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню.
Позивач зазначає, що звільнення працівника за прогул передбачає здійснення ряду послідовних дій, які не були дотримані співробітниками Національного байку України при виданні наказу про його звільнення. Так, доповідна записка заступника начальника управління - начальника відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України ОСОБА_9 складена та зареєстрована 01 червня 2023 року, але законодавством передбачено складання доповідної записки (або акту про відсутність працівника на роботі) саме в день нез`явлення працівника на роботі. Тобто, в діях заступника начальника управління  вбачається порушення встановлених норм.
Також зазначає, що якщо причини відсутності працівника не з`ясовано або з`ясовано, але виникають сумніви щодо правдивості пояснень працівника, слід вжити додаткових заходів щодо з`ясування причин відсутності працівника, а саме, розпочати службове розслідування, однак його не ознайомлювали з наказом про призначення службового розслідування щодо факту начебто незаконної його відсутності на робочому місці більш ніж три години. І він впевнений, що такого наказу взагалі не видавалось і службове розслідування не проводилось.
Вказує, що службове розслідування не проводилось і відповідно акт за результатами його проведення не складався.
Позивач також посилається на те, що посада головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ передбачає забезпечення бронювання співробітників, тому він вважає, що керівництво НБУ поставилось до нього зухвало, та незаконно видало наказ про його звільнення через прогул, задля того, щоб звільнити місце працевлаштування для військовозобов`язаної особи для забезпечення бронювання, адже він є інвалідом з дитинства, а тому виключений з військового обліку військовозобов`язаних.
Також звертає увагу на те, що до нього були застосовані крайні заходи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, але відповідно особової картки працівника за час роботи в НБУ він жодного разу не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник НБУ вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а апеляційна скарга позивача такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Представник відповідача зазначає, що причини відсутності позивача на роботі були повідомлені самим позивачем, та під сумнів НБУ не ставились. А тому потреби в проведенні службового розслідування не було. Крім того, порядок застосування дисциплінарних стягнень, визначений КЗпП України, та не передбачає обов`язку роботодавця проводити службове розслідування.
Представник відповідача також вказує на те, що посилання позивача на його звільнення з метою бронювання інших працівників Національного банку, є нічим не обгрунтованим припущенням. 
Щодо посилання позивача на невідповідність вчиненого проступку обраного виду стягнення представник зазначає, що п.3 ст. 40 КЗпП України чітко встановлено вид відповідальності за вчинений прогул.
Також представник відповідача звертає увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки позивач був звільнений 28 червня 2023 року та в цей же день отримав трудову книжку та копію наказу про звільнення. Позовна заява датована 12 вересня 2023 року, тобто подана через два з половиною місяця після звільнення. Позивач не зазначає обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили подання ним позову протягом установленого КЗпП України строку. Посилання позивача на неможливість знайти адвоката в м. Бровари, представник відповідача вважає безпідставними, оскільки в м. Бровари здійснюють свою діяльність велика кількість адвокатів. За таких обставин, позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.
На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники  - адвокати Мустафаєва Ю.Л. та Момот О.О. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.
Представник відповідача - Перевертун В.Г. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої  інстанції  залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом встановлено, що 02 вересня 2022 року на підставі наказу № 1935-к від 26 серпня 2022 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з тримісячним випробувальним терміном, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 /а. с. 21, 22/ та копією наказу НБУ «Про визначення ОСОБА_1 » № 1935-к від 26 серпня 2022 року /а. с. 85/.
Наказом НБУ від 22 листопада 2016 року № 2150-н «Про затвердження Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ» з метою покрашення регулювання трудових відносин у НБУ, підвищення ефективності та якості роботи, зміцнення трудової дисципліни, раціонального використання робочого часу затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ № 2150-н, що підтверджується копією витягу з наказу НБУ від 22 листопада 2016 року № 2150-н /а. с. 108/.
Відповідно до п. п. 42, 46, 47, 48 розділу VI Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ від 22 листопада 2016 року № 2150-н, робочий час у Національному банку, якщо окремими розпорядчими Національного банку, погодженими із профспілковим комітетом, не запроваджено інше, починається з 09.00 год, кінець робочого часу - о 18.00 год, у п`ятницю - о 16.45 год. Час обідньої перерви становить 45 хв. у проміжку часу з 12.00 год. до 14.00 год. Працівник має обирати свій час перерви відповідно до поточної роботи та поставлених завдань. У деяких підрозділах Національного банку для окремих працівників може встановлюватись інший режим роботи, обумовлений виробничою потребою та закріплений окремим розпорядчим актом Національного банку, погодженими із профспілковим комітетом /а. с. 108/.
02 вересня 2022 року під час прийняття на роботу до НБУ ОСОБА_1 ознайомився, у тому числі, з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ від 22 листопада 2016 року № 2150-н (зі змінами), що підтверджується його особистим підписом від 02 вересня 2022 року на листі ознайомлення (Додаток 1 до регламенту «Прийняття працівників на роботу») /а. с. 109 - 110/.
Розпорядженням НБУ від 24 січня 2023 року № 213-ра «Про запровадження гнучкого режиму робочого часу», у відповідності до наказу НБУ від 11 квітня 2018 року № 309-но «Про запровадження гнучкого режиму робочого часу» та Правил внутрішнього трудового розпорядку, з метою поліпшення організації праці, підвищення її ефективності, гармонійного поєднання корпоративних та особистих інтересів працівників, установлено гнучкий режим робочого часу для таких працівників Департаменту забезпечення діяльності НБУ на період до 29 грудня 2023 року, зокрема, ОСОБА_1 : понеділок - четвер - з 08.00 год. до 17.00 год.; п`ятниця - з 08.00 год. до 15.45 год. /а. с. 86 - 90/.
Відповідно до доповідної записки Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_9 від 01 червня 2023 року, головний фахівець відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 31 травня 2023 року з 08.00 год. до 14.20 год. /а. с. 92/.
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 01 червня 2023 року, 31 травня 2023 року з 08.00 год. до 14.00 год. ОСОБА_1 не було на робочому місці у зв`язку із тим, що він перебував в Київській міській клінічній лікарні № 3 на прийомі у головного лікаря ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 з приводу питань, пов`язаних з наданням некваліфікованої допомоги лікаря-уролога ОСОБА_6 по відношенню до його батька - ОСОБА_7 , який знаходився на лікуванні в урологічному відділенні вказаної лікарні /а. с. 94/.
Департаментом забезпечення діяльності НБУ надано інформацію щодо часу входу та виходу ОСОБА_1 на роботу 31 травня 2023 року: вхід - 14.20 год.; вихід - 18.22 год., що підтверджується електронним повідомленням Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06 червня 2023 року № В/56-0010/65681 «Про надання інформації» /а. с. 93/.
Відповідно до електронного повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 06 червня 2023 року № В/61-0011/65731, Департамент забезпечення діяльності НБУ інформує Департамент персоналу, що головний фахівець відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 31 травня 2023 року з 08.00 год. до 14.00 год. без поважних причин та просить розглянути питання щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зазначеного працівника /а. с. 97/.
В письмових поясненнях наданих Голові НБУ, ОСОБА_8 вказав на те, що 31 травня 2023 року він був відсутній на роботі з 08.00 год до 14.20 год. В цей день о 09.00 год. він зателефонував  своєму керівнику  ОСОБА_9 на мобільний номер та повідомив йому, що в даний час він знаходиться в лікарні та повідомив що запізниться, але не повідомив йому на скільки часу він запізниться. ОСОБА_9 дозволив йому запізнитись  та не зазначив йому, що він повинен терміново їхати на роботу. Також вказав, що він зателефонував керівнику о 09.00 год., тому що керівник працює з 09.00 год. Зазначав, що його особиста присутність в лікарні в цей день виникла у зв`язку з тим, що його мати попросила занести її заяву до лікарні в найближчий час. Зазначав, що поштою заява не була направлена, оскільки мати попросила його занести заяву особисто. Також в своїх поясненнях ОСОБА_8 вказав на те, що він планував поспілкуватись з лікарем. Також вказав, що в нього немає підтвердження, що заява була подана до лікарні (штамп вхідного номера). Зазначав, що він не оформив відпустку, оскільки планував вирішити це питання протягом трьох годин. Також вказує, що в лікарню він приїхав близько 09.00 год, та з 11.40 год пробув на прийомі у ОСОБА_5 близько 40 хв, потім поїхав на роботу /а.с. 98-101/.
Згідно письмових пояснень Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_9 від 08 червня 2023 року, 31 травня 2023 року о 08.57 год. йому зателефонував головний фахівець відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_1 та поставив до відома, що не може вчасно прибути на роботу, оскільки знаходиться в лікарні та вирішує питання, пов`язані із хворобою його батька. При цьому дозволу бути відсутнім ОСОБА_1 не запитував та такого дозволу останньому надано не було. Також ОСОБА_9 у письмових поясненнях зазначив, що після того як ОСОБА_1 з`явився на робочому місці 31 травня 2023 року о 14.20 год, йому було запропоновано надати пояснення та документи, що підтверджують поважність причин відсутності на роботі 31 травня 2023 року з 08.00 год. до 14.00 год., які були одержані від ОСОБА_1 електронною поштою 31 травня 2023 року о 14.46 год. /а. с. 102/.
Наказом НБУ № 1333-к від 28 червня 2023 року ОСОБА_1 , головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ, звільнено з роботи з 28 червня 2023 року за вчинений 31 травня 2023 року прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов`язано здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за 10 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за робочий рік з 02 вересня 2022 року до 28 червня 2023 року; відрахування із заробітної плати за 1 календарний день щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці (ненормований робочий день), що був наданий в рахунок невідпрацьованої частини робочого року з 02 вересня 2022 року до 28 червня 2023 року. Підстава: доповідна записка Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_9 від 01 червня 2023 року про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 ; пояснення ОСОБА_1 від 01 червня 2023 року; електронне повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06 червня 2023 року №В/61-0011/65731 про накладення дисциплінарного стягнення; електронне повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06 червня 2023 року № В/56-0010/65681; пояснення ОСОБА_1 від 07 червня 2023 року; пояснення Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_9 від 08 червня 2023 року; акт фіксації результатів зустрічі з представниками Київської міської клінічної лікарні №3 від 22 червня 2023 року; електронне повідомлення Юридичного департаменту від 23 червня 2023 року №В/18-0008/73162 /а. с. 104 - 106/.
Відповідно до довідки Первинної профспілкової організації працівників НБУ від 25.07.2023 року № В/94-0002/86428, ОСОБА_1 під час роботи в НБУ був членом Первинної профспілкової організації працівників НБУ, до виборчих органів профспілкової організації не обирався (а. с. 107).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними й допустимими доказами, що його відсутність на роботі 31 травня 2023 року обумовлена поважними причинами. Відповідач звільняючи позивача з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, дотримався вимог трудового законодавства, а тому відсутні підстави для поновлення його на роботі і задоволення похідних позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України).
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.
Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.
Частиною 1 ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. 
До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч.ч. 1,2 ст.149 КЗпП України).
Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Як визначено у ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст.263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) вказано, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року в справі № 572/2944/16-ц зазначено, що: «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.
Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу.
Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) вказано, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.
Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21).
 
У справі, що переглядається, позивач не заперечував факт відсутності його на робочому місці 31 травня 2023 року з 08.00 год. до 14.00 год, мотивуючи поважність такої відсутності тим, що він перебував в Київській міській клінічній лікарні № 3 з метою подання заяви від імені його матері до головного лікаря з приводу питань, пов`язаних з лікуванням батька.
Однак, позивачем не було надано доказів, які б свідчили про неможливість направлення вказаної заяви поштою або іншими засобами зв`язку, доказів на підтвердження необхідності подання заяви саме 31 травня 2023 року та неможливості її подання в будь-який інший день. Також не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що він був відсутній на роботі з дозволу безпосереднього керівника ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_9 у своїх поясненнях повідомив , що позивач вже після початку робочого дня поставив його до відома щодо відсутності на роботі, дозволу бути відсутнім на роботі не запитував, та ОСОБА_9 такого дозволу не надавав.
Інших доказів, які б підтверджували поважність відсутності позивача на роботі 31 травня 2023 року з 08.00 год. до 14.00 год матеріали справи не містять, та позивачем зазначені не були.
Водночас, про відсутність позивача на роботі без поважних причин свідчать, зокрема, доповідна записка Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_9 від 01 червня 2023 року про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 ; електронне повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06 червня 2023 року № В/61-0011/65731 про накладення дисциплінарного стягнення; електронне повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06 червня 2023 року № В/56-0010/65681; пояснення Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_9 від 08 червня 2023 року.
За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з посади головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з 28 червня 2023 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є правомірним та вчинено відповідачем із дотриманням вимог чинного законодавства, є законним та обгрунтованим.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не було дотримано порядку застосування дисциплінарних стягнень, оскільки відповідачем не було проведено службове розслідування причин відсутності працівника, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки причини відсутності позивача на роботі були повідомлені самим позивачем, та під сумнів відповідачем не ставились, а тому у відповідача були відсутні підстави для вжиття додаткових заходів щодо з'ясування причин відсутності працівника, а саме проведення службового розслідування.
Доводи апеляційної скарги про те, що посада головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ передбачає забезпечення бронювання співробітників, тому позивач вважаю, що керівництво НБУ поставилось до нього зухвало, та незаконно видало наказ про його звільнення через прогул, задля того, щоб звільнити місце працевлаштування для військовозобов`язаної особи для забезпечення бронювання, адже він є інвалідом з дитинства, а тому виключений з військового обліку військовозобов`язаних, відхиляються апеляційним судом, оскільки вказане твердження позивача є припущення, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.
Судом апеляційної інстанції також відхиляються посилання позивача на те, що до нього були застосовані крайні заходи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, оскільки за весь час роботи в НБУ він жодного разу не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, так як відповідальністю за прогул без поважних причин є розірвання трудового договору власником з працівником з ініціативи власника, тобто звільнення працівника, що передбачено положеннями п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, також не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вчинений позивачем прогул не був пов'язаний з його фізичними вадами, а законодавство України передбачає рівність всіх громадян перед законом за вчинення правопорушення незалежно від їх фізичних можливостей.
Доводи апеляційної скарги про те, що доповідна записка заступника начальника управління складена та зареєстрована 01 червня 2023 року, однак законодавством передбачено складання доповідної записки (або акту про відсутність працівника на роботі) саме в день нез`явлення працівника на роботі, а тому в діях заступника начальника управління вбачається порушення, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки положення чинного законодавства не містять вимог про складання акту про відсутність працівника на роботі або доповідної записки саме в день відсутності такого працівника на роботі. Крім того, позивач не заперечує свою відсутність на роботі 31 травня 2023 року з 08.00 год. до 14.00 год.
Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який на думку позивача свідчить про незаконність його звільнення та наявність підстав для поновлення на роботі.
Вказані доводи в апеляційній скарзі є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується апеляційний суд.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи. Тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу позивача  без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києвавід 23 січня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 М.В. Мережко
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук

 
 Повний текст постанови складений 20 вересня 2024 року.