КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 752/2742/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2766/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Журибеда О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
18 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.
                  при секретарі -  Черняк Д.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним зборів співвласників багатоквартирного будинку, визнання недійсним протоколу зборів, визнання недійсним договору, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року,
 
встановив:
у  січні  2021 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва  з позовом, в якому зазначала, що вона є власником кв. АДРЕСА_1 та з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 08.08.2022 просила:
- визнати незаконними збори співвласників багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , проведені 12.12.2019;
- визнати недійсним та скасувати рішення №1 «Про визначення ТОВ «Новобудова» управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та уповноваження його подати на зберігання протокол зборів до органу місцевого самоврядування, оформлене протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 від 27.12.2019;
 - визнати недійсним та скасувати рішення №4 про уповноваження ТОВ «Новобудова» на укладення з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснення розрахунків зі співвласниками за спожиті послуги, оформлене протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 від 27.12.2019; 
- визнати недійсним договір №5-В від 31.01.2020, укладений між ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_2 про надання послуги з управління багатоквартиним будинком за адресою: АДРЕСА_2 ;
- застосувати до договору №5-В від 31.01.2020  про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 наслідки недійсності правочину;
 - судові витрати стягнути з відповідачів. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року справу було передано за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва, закрито провадження в частині позовних вимог про визнання незаконними зборів співвласників багатоквартирного будинку, визнання недійсними протоколу зборів, визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком в частині вимог про визнання незаконними, проведені 12.12.2019 збори співвласників багатоквартирного будинку; визнання недійсним протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 27.12.2019. Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року ухвалу було скасовано в частині закриття провадження та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Рішенням Святошинського районного суду  м. Києва від 10  жовтня 2023  року в задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись із  рішенням, представник позивача - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити  нове рішення, яким задовольнити  позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Новобудова» - Яценко Т.Ю. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_7 , представника відповідача ТОВ «Новобудова» - Яценко Т.Ю., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 20 лютого 2020 року їй стало відомо про те, що 12 грудня 2019 року було проведено збори співвласників вказаного будинку, про що її повідомлено не було. Зазначала, що збори співвласників будинку були проведені із значними порушеннями закону, їй не було вручено повідомлення про проведення зборів співвласників у визначений законом строк, повідомлення, яке було вручено їй 14.12.2019, тобто через два дні після проведення зборів співвласників, не містило інформації про осіб, що входили до складу ініціативної групи співвласників будинку. Вказані обставини на думку позивача свідчать про невиконання ініціативною групою співвласників будинку обов`язку щодо належного та завчасного повідомлення всіх співвласників будинку про заплановані збори.
Крім того, позивач зазначала, що на голосування зборів було винесено питання щодо затвердження умов договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, однак з урахуванням порушення процедури проведення зборів рішення про затвердження умов такого договору не може вважатися прийнятим, а укладений договір підлягає визнанню недійсним. 
ОСОБА_1 також вказувала, що відповідачами було порушено процедуру прийняття рішень шляхом письмового опитування, оскільки з інформації яка міститься в протоколі, слідує, що за рішення проголосувала більша кількість співвласників, ніж прийняло участь у зборах разом, шляхом безпосередньої участі (10 осіб) та шляхом письмового опитування (108 осіб). Загальна кількість учасників не співпадає з загальною кількістю співвласників. Вказані обставини на думку позивача свідчать про вчинення процедурних порушень під час оформлення протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 12.12.2019, що свідчить про незаконність зборів співвласників загалом. 
З урахуванням викладеного просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Святошинського районного суду  м. Києва від 10  жовтня 2023  року в задоволенні позову було відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було заявлено позовні вимоги до неналежних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано, що підставою позову стало саме порушення відповідачами - членами ініціативної групи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порядку скликання зборів співвласників та як наслідок порушення її прав, а отже пред`явлення позовних вимог до членів ініціативної групи, ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_2 відповідає вимогам процесуального законодавства. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначено Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон № 417-VІІІ).
Статтею 4 Закону № 417-VІІІ визначено, що власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.
Частиною першою статті 6 Закону № 417-VІІІ передбачено, що співвласники мають право, зокрема, брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника.
Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку) (частина перша статті 9 Закону № 417-VІІІ).
Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону № 417-VІІІ співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, зокрема, визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 дійшов висновку, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалася на порушення порядку скликання, проведення та оформлення результатів загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Предметом позову в цій справі є визнання незаконними зборів співвласників багатоквартирного будинку, визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку  АДРЕСА_3 та №4 про уповноваження ТОВ «Новобудова» на укладення з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів,а також визнання недійсним договору управління багатоквартирним будинком.
Встановивши, що рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, які позивач просить визнати недійсними, приймалось співвласниками багатоквартирного будинку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що належними відповідачами у справі є саме співвласники багатоквартирного будинку, які приймали оспорювані рішення, а не лише члени ініціативної групи.
Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року (справа №690/638/21).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач вважає свої права порушеними саме відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , якими було порушено порядок скликання зборів співвласників, є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом посилалась не тільки на порушення порядку скликання зборів, а й на інші обставини, вважала збори співвласників в цілому незаконними, просила суд про скасування рішень, прийнятих зборами, тобто співвласниками багатоквартирного будинку, а не лише відповідачами, які входили до ініціативної групи.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з неналежним суб`єктним складом.
У ч. 4  статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»  (заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, зроблені висновки відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін. 
     Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 02 липня 2024 року. 
 
Головуючий                                                
 
Судді