Ухвала

07 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 635/4311/20
провадження № 61-11265ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Покотилівського ліцею «Промінь» Харківської районної ради Харківської області, треті особи: Відділ освіти Харківської районної державної адміністрації Харківської області, директор Покотилівського ліцею «Промінь» Харківської районної ради Харківської області Хіменко Тетяна Олексіївна, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просила скасувати наказ Покотилівського ліцею «Промінь»                  від 30 червня 2020 року № 73-к про її звільнення; поновити її на роботі на посаді вчителя хімії з 25 серпня 2020 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за три місці в розмірі 29 135,82 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.
 
Харківський районний суд Харківської області рішенням від 22 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовив.
 
Харківський апеляційний суд постановою від 22 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року - без змін.
 
01 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року вона отримала рекомендованим листом 14 липня 2021 року, про що в матеріалах справи є відповідна розписка. Крім того в касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції в судовому засіданні         22 червня 2021 року надавав їй слово і вона обґрунтувала, що звільнена з роботи без законних підстав і тому просила суд поновити її на роботі. 
 
Касаційне провадження у справі не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною третьою статі 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Як видно з постанови Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року з апеляційною скаргою на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року зверталася ОСОБА_1 . 
 
Повний текст постанови Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року складено 23 червня 2021 року, отже останнім днем на її касаційне оскарження було 23 липня 2021 року.
 
Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року зареєстрована 23 червня 2021 року, а надано загальний доступ - 29 червня 2021 року.
 
Встановлено, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року.
 
У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкликання її касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відкликання касаційної скарги задоволено. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року повернуто заявнику.
 
Визначений частиною третьою статі 394 ЦПК строк є присічним (преклюзивним) і не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження незалежно від поважності причин його пропуску, за винятком випадків виникнення обставин непереборної сили та неповідомлення особи про розгляд справи.
 
ОСОБА_1 не є особою, яка не була повідомлена про розгляд або результат розгляду справи, що визнається самим заявником, тому підстави для поновлення строку, визначені пунктом 1 частини третьої статті 394 ЦПК України, відсутні.
 
З огляду на викладене, зазначені у клопотанні ОСОБА_1 обставини не можна вважати такими, що виникли внаслідок обставин непереборної сили, що унеможливили подання касаційної скарги, оскільки вони не пояснюють неможливості реалізації заявником протягом тривалого часу (більше ніж три роки) свого права на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судового рішення особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти всі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судового рішення.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
 
У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейського суду з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
 
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення. Однак заявник на навів таких обставин.
 
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення апеляційного суду та відсутні підстави, передбачені пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити. 
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області     від 22 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Покотилівського ліцею «Промінь» Харківської районної ради Харківської області, треті особи: Відділ освіти Харківської районної державної адміністрації Харківської області, директор Покотилівського ліцею «Промінь» Харківської районної ради Харківської області Хіменко Тетяна Олексіївна, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                       М. Ю. Тітов