ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 липня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/4328/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
          головуючого судді Савицького Я.Ф.,
                               суддів: Колоколова С.І.,
                                       Ярош А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Одеської області
від 28 грудня 2023 року (повний текст складено 02.01.2024)
у справі № 916/4328/23
за позовом: Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ”
до відповідача: Херсонської обласної прокуратури 
про стягнення 271 484,25 грн. заборгованості,-

суддя суду першої інстанції: Гут С.Ф.
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 Акціонерне товариство "ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" (далі також – позивач, АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ”) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Херсонської обласної прокуратури (далі також – відповідач, Прокуратура) про стягнення заборгованості у розмірі 271 484,25 грн. за договором про постачання теплової енергії.
В обґрунтування позовних вимог, АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” посилається на невиконання Херсонською обласною прокуратурою своїх зобов`язань за Договором від 31.01.2022 №20-Т в частині своєчасної та остаточної оплати наданих відповідачу послуг з постачання теплової енергії у період січня-березня 2022. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.12.2023 у справі №916/4328/23 (суддя Гут С.Ф.) позов Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” задоволено. Стягнуто з Херсонської обласної прокуратури на користь Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” 271 484,25 грн. заборгованості та 3 257,81 грн. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Херсонська обласна прокуратура звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2023 у справі №916/4328/23 скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Також, , Херсонська обласна прокуратура просить суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Апелянт вважає, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи та прийнято з порушенням норм матеріального права і при недотриманні норм процесуального права.
Так, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошує на тому, що судом першої інстанції не враховано, зокрема, що умовами укладеного між сторонами Договору постачання теплової енергії від 31.01.2022 №20-Т встановлено кількість замовленої послуги, а саме: 105,9 Гкал (гігакалорій). Проте, АТ «ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ» у своєму позові вказала, що прокуратурою спожито 149,94 Гкал (що на 44,04 Гкал перевищує об`єм замовлення за договором). При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що спірні будівлі обласної прокуратури не оснащені вузлами комерційного обліку теплоенергії, що підтверджується договором та доказами, які містяться у матеріалах справи. Тому відповідач ніяким чином не може і не має права контролювати споживання тепла, у зв`язку з чим, для урегулювання таких відносин і укладається договір про надання послуг із замовленням конкретного об`єму теплопостачання. Спірним Договором не передбачено збільшення об`єму постачання; додаткових угод з АТ «ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ» на збільшення об`єму не укладалось, а відтак позивач сам порушив умови договору, самостійно перевищивши об`єми постачання. Тому відповідні вимоги позивача суперечать встановленим законом порядку регулювання правовідносин у сфері теплопостачання, визначених правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 №830 та умовам договору №20-Т. Водночас, позивачем жодним чином не обґрунтовано нарахування надлишкових об`ємів послуги та підстави такого збільшення, а судом у рішенні не зазначено яка норма закону містить приписи щодо законності самостійного збільшення виконавцем такого об`єму. Тобто, вказане питання взагалі не розглядалось судом І інстанції.
Також апелянт вважає, що докази, на які позивач посилається, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зокрема: копія супровідного листа, акти виконаних робіт та докази їх направлення, не є належними, оскільки на описах вкладення до цінного листа не зазначено трек-номер, за допомогою якого можна ідентифікувати поштове відправлення, тоді як з накладної, де зазначений трек-номер неможливо ідентифікувати яке саме вкладення було у поштовому листі. Крім того, довідка про опалення, якою позивач доводить факт надання послуги, не дає можливості ідентифікувати дату початку надання послуги з опалення та в цілому вона не підтверджує саме наявність опалення у приміщеннях; із вказаної довідки навіть не зрозуміло якою установою вона видана. Проте, вказане судом першої інстанції враховано не було.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду, у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів-членів колегії: Колоколова С.І., Разюк Г.П., від 12.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2023 у справі №916/4328/23. Крім того, вказаною ухвалою вирішено розглянути дану справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
19.02.2024 від АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач наполягає на її безпідставності та необґрунтованості, не погоджується з доводами останньої та просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Позиція позивача полягає у тому, що він належним чином виконав свої зобов`язання за Договором постачання теплової енергії від 31.01.2022 №20-Т, здійснивши безперервне постачання теплової енергії відповідачу протягом січня-березня 2022 (відповідно до розпоряджень Херсонської міської ради, згідно з якими опалювальний період розпочато 01.11.2021, а завершено 31.03.2022). 
Посилаючись на положення Закону України "Про теплопостачання", Закону України “Про житлово-комунальні послуги” та Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 №830 (надалі - Правила 830), позивач зазначає, що він не мав права припинити постачання теплової енергії, з урахуванням того, що припинення постачання є правом, а не обов`язком позивача.
Крім того, посилаючись на п.п. 54, 55 Правил №830, позивач наголошує на тому, що відповідачем не надано жодного та належного доказу стосовно ненадання послуг з теплопостачання, яким, у розумінні положень ст.ст. 27, 28 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, є акт-претензія споживача, складена за результатом перевірки кількості та/або якості наданих послуг, яка здійснюється на підставі виклику виконавця комунальних послуг (його представника) споживачем.
Також позивач погоджується з твердженням відповідача щодо відсутності у останнього приладів обліку спожитої теплової енергії, однак зазначає, що позивачем, на виконання вимог п. 48 Правил №830, щоденно проводиться обстеження тепломагістралей, теплопостачальних мереж, оглядових колодязів тощо, у тому числі, на предмет надходження теплоносія до будівель споживачів незалежно від того, чи звертався споживач про прерви надання послуг або неналежне надання послуг. За результатами обстежень позивачем і складаються відповідні довідки про надходження теплоносія до будівель, а тому доводи апелянта про неналежність відповідних доказів є помилковими.
У зв`язку із звільненням у відставку та відрахованням зі штату суду судді-члена колегії Разюк Г.П., розпорядженням керівника апарату суду від 08.04.2024 №81 було призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/4328/23.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 для розгляду справи №916/4328/23 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді – Савицького Я.Ф., суддів: Колоколова С.І., Діброви Г.І.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.04.2024 апеляційна скарга Херсонської обласної прокуратури у справі №916/4328/23 прийнята до провадження визначеною колегією.
30.04.2024 від Херсонської обласної прокуратури до суду надійшли додаткові пояснення, в яких апелянт просить врахувати позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, в якій розглядались подібні правовідносини, та були зроблені висновки щодо застосування положень ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правової режим на тимчасово окупованій території України».
В свою чергу, АТ «ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ» надіслало до суду апеляційної інстанції заперечення на додаткові пояснення відповідача із зазначенням, що останні підлягають поверненню, зокрема, з огляду на пропуск встановленого ст.ст. 256, 266 Господарського процесуального кодексу України строку на подання таких пояснень. При цьому, позивач виходить з того, що додаткові пояснення є доповненням до апеляційної скарги.
У зв`язку із перебуванням з 01.07.2024 по 26.07.2024 у щорічній відпустці судді-члена колегії Діброви Г.І., розпорядженням керівника апарату суду від 25.07.2024 №276 було призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/4328/23.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2024 для розгляду справи №916/4328/23 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді – Савицького Я.Ф., суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.07.2024 справа №916/4328/23 прийнята до провадження вказаним складом судової колегії.
Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, тривалі повітряні тривоги, відключення енергопостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду апеляційної інстанції і принцип незмінності складу суду, перебування суддів у відпустках, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Херсонської обласної прокуратури розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
З огляду на матеріали справи вбачається, що 31.01.2022 між АТ "ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ" (Виконавець) та Прокуратурою (Споживач) було укладено типовий договір з власником (користувачем) будівлі про надання послуг з постачання теплової енергії № 20-Т (Договір), відповідно до пункту 1 якого Виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення (послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим Договором (а.с. 32-38).
Найменування послуги: ДК 021:2015 код 09320000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (послуги центрального опалення) в кількості 105,9 Гкал (п. 1.1 Договору).
У п. 3 Договору сторонами визначено наступну інформацію про Споживача: адреса: м. Херсон, вул. Чорноморська, 40 а, вул. Залаегерсег, 14; опалювана площа (об`єм) будівлі – 521 кв. метрів, 772,6 кв. метрів; теплове навантаження будівлі – 0,02136 Гкал/год; 0,03168 Гкал/год, відповідно.
Послуга надається за допомогою систем індивідуального теплового пункту багатоквартирного будинку (п. 4 Договору).
З огляду на положення п. 5 Договору вбачається, що об`єкти Споживача вузлами комерційного обліку теплової енергії (тепловими лічильниками) не обладнані.
Відповідно до п. 6 Договору Виконавець забезпечує постачання теплоносія безперервно з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період безперервно.
Положеннями п. 7 Договору передбачено, що Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем будівлі.
Контроль якісних та кількісних характеристик послуги здійснюється за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії та інших засобами вимірювальної техніки (п. 8 Договору).
За умовами п. 10 Договору, обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково, відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (далі – Методика розподілу).
Відповідно до п. 11 Договору, у разі, коли будівля на дату укладення Договору не обладнана вузлом комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла обліку обсяг споживання послуги у будівлі визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню Виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря.
Згідно п. 18 Договору, Виконавець має право доступу до будівель, приміщень і споруд, у яких встановлено вузли комерційного обліку, для перевірки схоронності таких вузлів обліку, зняття показань засобів вимірювальної техніки, що є складовою вузла комерційного обліку, та періодичного огляду у порядку, визначеному статтею 29 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” і цим Договором.
У відповідності до приписів п. 19 Договору, плата Виконавцю за послугу за цим Договором визначається відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії №830 та Методики розподілу і розраховується, виходячи із розміру, затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання.
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Станом на дату укладення цього договору тариф за послугу становить 3 536,02 грн. за Гкал з ПДВ (п. 20 Договору).
Відповідно до п. 20.1 Договору, ціна Договору становить 374 464,10 грн., у т.ч. ПДВ 62 410,68 грн. 
Пунктом 20.2 Договору передбачено, що обсяги закупівлі теплової енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць (п. 21 Договору).
У п. 22 Договору зазначено, що Виконавець формує та надає рахунок та/або акт виконаних робіт на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше, ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок та або/акт виконаних робіт надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок та/або акт виконаних робіт може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Споживач здійснює оплату за цим Договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 23 Договору).
Плата за послугу не нараховується за час перерв, визначених ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». (п. 26 Договору).
У силу положень пп. 5, 8, 11 п. 27 Договору Споживач має право на зменшення в установленому законодавством порядку розміру плати за послугу в разі її ненадання, надання не в повному обсязі або зниження її якості; складати та підписувати акти-претензії, зокрема, у зв`язку із порушенням порядку надання послуги, зміною її споживчих властивостей; звертатись до суду в разі порушення Виконавцем умов цього Договору.
Згідно з пп. 3 п. 28 Договору Споживач зобов`язаний оплачувати спожиту послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства у строки, встановлені цим Договором.
Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість послуги згідно із законодавством та умовами цього Договору, зокрема шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов Договору. (пп. 1, 2 п. 30 Договору).
Пунктом 31 Договору унормовано, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього Договору відповідно до цього Договору або закону.
Відповідно до п. 38 Договору, останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022. Сторони, керуючись ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, домовились, що всі умови цього Договору розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонам з 01.01.2022. 
Згідно з п. 45 Договору, якщо цим Договором, законодавством або письмовою домовленістю сторін не передбачено інше, повідомлення, передбачені цим Договором, сторони надсилають одна одній засобами, зазначеними у розділі «Реквізити і підписи сторін» цього Договору.
Даний Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками контрагентів.
У матеріалах справи містяться довідки позивача про наявність послуг опалення у період з січня по березень 2022 (включно), зокрема, за адресами: вул. Чорноморська, 40 а та вул. Залаегерсег, 14 по Споживачу «Прокуратура», відповідно до яких початком періоду надання послуг Прокуратурі з опалення визначено 10.11.2021 та 09.11.2021 відповідно (а.с. 39-50).
Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради №895 від 16.12.2021 АТ “Херсонська ТЕЦ” було встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів міста Херсона на опалювальний сезон 2021-2022 у розмірах: для потреб бюджетних установ – 2946,68 грн/Гкал без ПДВ.
Відповідно до даних розрахунку спожитої теплової енергії (а.с. 14), всього Херсонською обласною прокуратурою у період січень 2022 – березень 2022 було спожито 149,94 Гкал/год теплової енергії на суму 530  190,24 грн.:
- у січні 2022 спожито 61,44 Гкал/год на суму 217  252,82 грн. з ПДВ;
- у лютому 2022 спожито 40,44 Гкал/год на суму 142  996,49 грн. з ПДВ;
- у березні 2022 спожито 48,06 Гкал/год на суму 169  940,93 грн. з ПДВ.
У матеріалах справи наявні акти на виконані роботи, складені АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ»: по вул. Михайлівська, буд. 33 - №56 за січень 2022 на суму 217  252,82 грн., за лютий 2022 на суму 142  996,49 грн. , за березень 2022 на суму 169  940,93 грн. (а.с. 24-25, 30).
Вказані акти Споживачем не підписані.
Також відповідачу були виставлені три окремих відповідних рахунка з єдиним номером - №56 на оплату теплової енергії за січень, лютий та березень 2022, де адресою Споживача зазначено: вул. Михайлівська, буд. 33 (а.с. 26, 29). 
Вказані акти виконаних робіт та рахунки на оплату теплової енергії були надіслані відповідачу разом з вимогою про сплату заборгованості від 25.08.2023 № 06-1/987 лише у вересні 2023, про що свідчать докази направлення (а.с. 16, 18).
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач, на виконання умов Договору, у 2023 році здійснив наступні оплати:
- у лютому 2022 – 116  362,90 грн.;
- у березні 2022 – 7  734,26 грн.;
- у травні – 93  155,66 грн.
Наведене вбачається з довідки щодо руху заборгованості  за Херсонською міською прокуратурою за період з 01.01.2022 по 01.09.2023 (а.с. 22) та Акту звірки взаємних розрахунків за Договором від 21.01.2022 №20-Т, не підписаного з боку Прокуратури (а.с. 27-28).
З огляду на наведене, у Споживача за Договором від 21.01.2022 №20-Т, відповідно до розрахунків АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ”, утворилась заборгованість у сумі 271 484,25 грн. заборгованості.
Враховуючи, що вищенаведена вимога позивача про сплату заборгованості від 25.08.2023 № 06-1/987 (а.с. 15) залишилась з боку Прокуратури без реагування, АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” звернулась до господарського суду із відповідним позовом.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги, судова колегія зазначає, що вони зводяться до незгоди відповідача саме з обсягом теплової енергії, який був зазначений позивачем в розрахунку спожитої теплової енергії, оскільки:
- Договором постачання теплової енергії від 31.01.2022 №20-Т чітко встановлено замовлений обсяг - 105,9 Гкал.,
- об`єкти, на які постачається теплова енергія не оснащені вузлами комерційного обліку, у зв`язку з чим і замовляється конкретний об`єм теплопостачання;
- позивач самостійно перевищив об`єми постачання теплової енергії на 44,04 Гкал, що свідчить про незаконність вимог АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ”.
З огляду на наведене, судова колегія здійснює перегляд даної справи лише в межах доводів апеляційної скарги.
Правовідносини між теплопостачальною організацією (Виконавець) та Споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), регулюються спеціальним законодавством, зокрема Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (набрали чинності 04.09.2019) (далі – Правила №830).
У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі Договору.
Отже, Договір від 31.01.2022 №20-Т прямо передбачений законодавством України та є обов`язковим для виконання для обох сторін.
У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині 3 ст. 203 Цивільного кодексу України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною 1 ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Статтею 208 Цивільного кодексу встановлено, зокрема, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, вчиняються у письмовій формі.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 Цивільного кодексу України). 
За змістом частин 1- 3 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Таким чином, судова колегія зазначає, що істотними є умови договору, без яких він не може вважатися укладеним (дійсним), закріплення яких у договорі є обов`язковим в силу закону або ж волі сторін, і які є необхідними для існування договору в цілому. При цьому, чинне законодавство однозначно відносить ціну до істотних умов договору.
Колегія суддів також наголошує на тому, що від того, як виписана умова про ціну, залежить її встановлення, а відтак – і оплата за договором. Виходячи з цього, ціна в договорі може бути абсолютно визначеною (конкретна, чітко визначена сума грошей, яка підлягає сплаті за договором), або ж такою, що підлягає визначенню в майбутньому (відповідно до багатьох факторів, яких саме – залежить від розсуду контрагентів).
Абсолютно визначена ціна може бути твердою, тобто встановленою в твердій сумі коштів і дійсною протягом усього строку дії договору, або ж  гнучкою, тобто такою, яка хоч і є визначеною на момент укладення договору, однак може переглядатися в майбутньому у випадку, коли ринкова вартість об`єкту договору зміниться в момент його остаточного виконання. Ціни як першого, так і другого роду можуть характеризуватися такою властивістю, як комплексність, тобто включати складові, пов`язані з транспортуванням і доставкою товару, його зберіганням, страхуванням тощо.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, яка унормовується з положеннями ст. 714 Цивільного кодексу України,  за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022) затверджено «Правила надання послуги з постачання теплової енергії» (Правила №830) та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Відповідно до ч. 1 Правил №830, ними врегульовано відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Пунктом 13 Правил №830 встановлено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.
У даному спірному випадку між АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” та Херсонською обласною прокуратурою укладено Договір щодо постачання теплової енергії, яким сторонами у повному обсязі узгоджені істотні умови цього Договору, а саме: предмет, обсяг, строк дії та ціна останнього.
Так, сторонами встановлено, що позивач поставляє відповідачу 105,9 Гкал (п. 1.1 Договору) теплової енергії протягом 2022 року на загальну суму 374 464,10 грн., у т.ч. ПДВ 62 410,68 грн. (п. 20.1 Договору), виходячи зі встановленого, у відповідності до законодавства, тарифу - 3 536,02 грн. за Гкал з ПДВ (п. 20 Договору).
Вказане жодним учасником справи не оспорюється.
Позивач вказує, що відповідач сплатив АТ «ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ» вартість теплової енергії за Договором №20-Т у загальній сумі 217  252,82 грн., а саме: у лютому 2022 – 116 362,90 грн.; у березні 2022 – 7 734,26 грн.; у травні – 93 155,66 грн.
Таким чином, виходячи з вищевказаного, заборгованість Прокуратури за спірним Договором дорівнює 157  211,28 грн. (374  464,10 грн. – 217  252,82 грн.)
Водночас, АТ «ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ», звертаючись з даним позовом, заявляє до стягнення суму заборгованості у розмірі 271 484,25 грн., виходячи з того, що замість обумовлених Договором 105,9 Гкал відповідачу було поставлено по факту 149,94 Гкал теплової енергії, чим перевищив визначений Договором об`єм постачання теплової енергії на 44,04 Гкал та, відповідно, збільшив ціну Договору.
Проте, судова колегія зазначає, що спірним Договором постачання взагалі не передбачена можливість збільшення обсягу постачання теплової енергії. Навпаки, умовами Договору передбачено лише можливість зменшення обсягів закупівлі теплової енергії (залежно від реального фінансування видатків), що узгоджено сторонами у п. 20.2 Договору.
Також судова колегія враховує відсутність будь-якої додаткової угоди до Договору №20-Т, яка б свідчила про те, що сторонами узгоджувалась можливість зміни істотних умов Договору, а саме: обсягу та ціни останнього.
Разом з цим, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послався на вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги, згідно з якими виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандарті (п. 1 ч. 2 ст. 8 цього Закону).
При цьому частинами 2 та 3 ст. 21 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” встановлено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.
У той же час, Приписами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, а саме пунктами 8 та 9 визначено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період та постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених  ч. 1 ст. 16 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
Крім того положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
У цьому контексті судова колегія звертає увагу на те, що об`єкти Споживача за Договором №20-Т, які розташовані за адресами м. Херсон, вул. Чорноморська, 40 а (опалювана площа будівлі – 521 кв. метрів) та вул. Залаегерсег, 14 (772,6 кв. метрів) вузлами комерційного обліку теплової енергії не обладнані, що не заперечується АТ «ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ».
Як зазначалось вище, у відповідності до п. 11 Договору, у разі, коли будівля не обладнана вузлом комерційного обліку теплової енергії, обсяг споживання послуги у будівлі визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню Виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря.
Водночас, за умовами п. 10 Договору, обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково, відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (далі – Методика розподілу).
Методика №315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Отже, всі розрахунки щодо споживання теплової енергії проводяться у відповідності до Методики №315, яка є обов`язковою для позивача при проведені нарахувань та перерахунків.
Апеляційна колегія зауважує, що у матеріалах справи відсутня будь-які дані стосовно проведення розрахунків на підставі Методики №315.
Разом із позовною заявою позивачем було подано розрахунок спожитої відповідачем теплової енергії, в якому не зазначено яким способом, на підставі чого та за якою формулою здійснювався останній, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості перевірити правильність такого нарахування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
За таких обставин, враховуючи те, що Прокуратура заперечує проти позовних вимог в частині перевищення обсягів поставки теплової енергії, судова колегія вважає, що позивачем належними доказами не доведено, що фактично позивач отримав теплову енергію в обсязі 149,94 Гкал, а не 105,9 Гкал, як це передбачено Договором №20-Т.
Разом з цим, з огляду на обов`язковість виконання умов Договору та часткову оплату останнього, судова колегія зазначає, що матеріалами справи доведено існуючий і Прокуратури борг у розмірі 157 211,28 грн.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2023 у справі №916/4328/23 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду – частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, то апеляційна колегія зазначає, що пунктом 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів, з підстав часткового скасування судового рішення та часткового задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2023 у справі №916/4328/23 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
«Стягнути з Херсонської обласної прокуратури на користь Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” 157  211,28 грн. заборгованості за Договором від 31.01.2022 №20-Т про постачання теплової енергії.
В решті позовних вимог, а саме: у стягненні 114  272,97 грн. – відмовити».
Стягнути з Херсонської обласної прокуратури на користь Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” 1 886,57 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи у Господарському суді Одеської області.
Стягнути з Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” на користь Херсонської обласної прокуратури 2  571,14 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази, із зазначенням повних та необхідних реквізитів сторін.
Матеріали справи №916/4328/23 повернути до Господарського суду Одеської області.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.
Суддя                                                                                          Колоколов С.І.
        Суддя                                                                                          Ярощ А.І.