ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/331/24	Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І. 	
Провадження № 22-ц/817/641/24 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 595/331/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року (ухвалене суддею Тхорик І.І., дата складення повного тексту судового рішення — 02 травня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року ОСОБА_3 (далі - позивач, апелянт) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідачка) про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що 04 серпня 2023 року Бучацьким районним судом видано судовий наказ №595/1489/23 за заявою ОСОБА_4 про стягнення з нього на користь стягувача коштів на утримання дітей в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Позивач вважає, що вищевказаний наказ є необґрунтованим та підлягає зміні, оскільки під час вирішення такого не досліджувалися жодні докази, не були враховані вимоги статті 182 СК України. Зокрема, ОСОБА_4 не навела фактів щодо тимчасового зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання її та дітей, а також те, що діти знаходяться на її утриманні. Починаючи з 30 травня 2022 року та станом на теперішній час відповідачка разом з дітьми проживають за кордоном, де офіційно отримують соціальну допомогу на себе та дітей, що в десять разів перевищує дохід позивача. Зазначає, що він не спроможний оплачувати аліменти у встановленому розмірі, оскільки він не працює, в нього незадовільний стан здоров`я, що тягне за собою додаткові витрати на лікування. Окрім того, на утриманні позивача знаходиться його мати, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка часто хворіє, потребує стороннього догляду та матеріальної підтримки.
У зв`язку з наведеним, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Бучацького районного суду №595/1489/23 від 04 серпня 2023 року за заявою ОСОБА_4 , до розміру 1/10 частини заробітку (доходу), починаючи з 04 серпня 2023 року.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 30 травня 2022 року ОСОБА_3 виїхав за межі України, однак він не має можливості працевлаштуватися, а тому визначений згідно судового наказу розмір аліментів необхідно зменшити. Крім того, доходи ОСОБА_4 в десять разів перевищує його дохід.
У зв`язку з наведеним просить рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
08 липня 2024 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Оринник Надія Сергіївна, надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивований тим, що апеляційна скарга підлягала поверненню без відкриття провадження у справі через суттєві недоліки, а саме неправильне зазначення назви суду, до якого подається апеляційна скарга. Крім того, на час подання заяви про видачу судового наказу ОСОБА_4 не володіла інформацією про доходи колишнього чоловіка і просила суд стягувати з нього мінімальний розмір аліментів, який передбачений на трьох дітей. Звертає увагу на те, що відсутність доходу у платника аліментів не є підставою для зменшення розміру аліментів. Апелянт не навів доказів того, що він є непрацездатний, отже має фізичну можливість працювати та отримувати дохід. Неможливість знайти роботу не є поважною підставою для зменшення розміру аліментів.
У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Учасники в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Відповідно до інформації, отриманої апеляційним судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2023 року справа №595/1488/23, розірвано шлюб, зареєстрований Жизномирською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 11 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , актовий запис №10.
Вказаним рішенням суду встановлено, що від даного шлюбу сторони мають троє дітей: 
- сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Жизномирською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 23 жовтня 2009 року); 
- сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Жизномирською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 14 жовтня 2011 року); 
- дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Жизномирською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 07 вересня 2018 року).
Згідно судового наказу Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2023 року (справа №595/1489/23), вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.
Згідно повідомлення про зміну соціальної допомоги для забезпечення життя, сформованої районним центром зайнятості Хайнсберг №724 від 19 жовтня 2023 року, за період з 01 листопада 2023 року по 31 травня 2024 року, пільги, згідно ч.2 Соціального кодексу, будуть затверджені в такому розмірі: 
- з листопада 2023 року по лютий 2024 року: для ОСОБА_4 – 607.67 євро; для ОСОБА_10 – 607.67 євро; для ОСОБА_7 – 326.67 євро; для ОСОБА_8 – 254.67 євро; для ОСОБА_11 – 224.67 євро; 
- за березень: для ОСОБА_4 – 81.02 євро; для ОСОБА_10 – 216.79 євро; для ОСОБА_7 – 43.56 євро; для ОСОБА_8 – 33.96 євро; для ОСОБА_11 – 29.96 євро; 
- з квітня 2024 року по травень 2024 року: для ОСОБА_10 – 156.67 євро. 
Раніше винесене у цьому контексті рішення від 03 травня 2023 року та від 22 серпня 2023 року в цьому відношенні скасовуються.
За даними довідки про склад сім`ї та проживання №56, виданої Бучацькою міською радою Тернопільської області 01 лютого 2024 року вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою по АДРЕСА_1 , входить її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Як вбачається з довідки, виданої КНП «Центр ПМСД» Бучацької міської ради 02 лютого 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці с.Підлісся, встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеня з Паркінсонізму емоційно-лабільним розладом, когнітивними порушеннями на ґрунті ЦД та ГХ.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_3 покликався на те, що визначений судом розмір аліментів він не має можливості сплачувати, оскільки не працює та дохід стягувача аліментів значно перевищує дохід платника, при цьому стан здоров`я позивача незадовільний.
ОСОБА_3 вважає, що розмір стягуваних з нього на підставі судового наказу від 04 серпня 2023 року аліментів на утримання дітей у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, підлягає зменшенню до 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 04 серпня 2023 року.
Апеляційний суд зазначає, що доказами рівня майнового стану фізичної можуть бути наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність чи відсутність рухомого чи нерухомого майна, Відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Пенсійного фонду України, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження зміни (погіршення) його майнового стану після стягнення з нього аліментів на підставі судового наказу від 04 серпня 2023 року. Також, позивачем не долучено жодного доказу, який би підтверджував, що він проживає разом із дітьми, бере участь у їх вихованні та несе у зв`язку із цим будь-які матеріальні витрати. Матеріали справи не містять доказів про дійсний рівень доходів позивача, ні станом на час прийняття рішення зі стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання дітей, ні на теперішній час.
В матеріалах справи також відсутні докази щодо наявновного рухомого та нерухомого майна у ОСОБА_3 , незадовільного стану здоров`я останнього чи перебуванні на його утриманні інших осіб.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що розмір аліментів визначний судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2023 року у справі №595/1489/23, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без належного підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямоване на належне забезпечення неповнолітніх дітей та суперечитиме їхнім інтересам.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Відповідно до частини другої статті 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Посилання ОСОБА_3 про те, що він утримує свою матір ОСОБА_5 , апеляційний суд розцінює як суперечливу поведінку.
Зокрема, у позовній заяві позивач зазначає, що на його утриманні перебуває матір, яка потребує стороннього догляду, однак в ході розгляду даної справи встановлено, що на момент подачі позову та по теперішній час ОСОБА_3 знаходиться за межами України, а тому відповідно він не може здійснювати такий догляд. Більше того, матеріали справи не містять докази, що ОСОБА_3 надає матеріальну допомогу своїй матері та остання потребує такої допомоги.
Доводи апелянта про те, що він не має можливості працевлаштуватися, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_3 , будучи працездатною особою звертався в компетентні органи для працевлаштування та йому було відмовлено.
Більше того, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Аналогічний висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 664/2746/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18.
Твердження апелянта про те, що відповідачка перебуваючи за кордоном отримує офіційну соціальну допомогу на себе та дітей, яка значно перевищує його дохід, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_3 не підтвердив реальний стан його майнового становища.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року — залишити без змін.
Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції — залишити в межах, ними понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 30 вересня 2024 року.

Головуючий                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                Б.О. Гірський
                                                                                       Н.М. Храпак