ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 443/856/18
провадження № 51-690 км 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого судді                                              ОСОБА_1 ,
суддів:                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
виправданого                                           ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року стосовно 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Львова, який мешкає за 
адресою:  
АДРЕСА_1 ,
виправданого у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Мостиський районний суд Львівської області вироком від 03 липня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року, визнав ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, і виправдав його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, за таких обставин.
05 вересня 2017 року приблизно о 12:30 ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним, але працездатним транспортним засобом - автомобілем «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись, в порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), зі швидкістю понад 123 км/год, при дозволеній швидкості транспортних засобів у населених пунктах не більше 60 км/год, на вул. Фабричній в м. Жидачеві Львівської області , в порушення вимог п.1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху»), п.п. «а, б» п. 2.3, п. 12.3, п. 31.1, п. 31.4, п.п. «а, б, г» п. 31.4.2, п. 31.5 ПДР не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, внаслідок чого втратив контроль над керуванням, в районі розташування будинку № 1-А вказаної вулиці здійснив наїзд на бордюрний камінь із подальшим переміщенням автомобіля за межі проїзної частини дороги зліва, з наступним виїздом на лівий трав`яний газон, заїзд до будинків, трав`яний газон, що розташований за пішохідним тротуаром, майданчик для стоянки транспортних засобів та розташування сміттєвих баків.
У результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор, не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що суд першої інстанції: 
- ухвалив вирок, який не відповідає вимогам КПК; 
- допустив суперечності в оцінці показань свідків;
- не надав належної оцінки тому факту, що у ОСОБА_6 було виявлено 1,55 проміле етилового спирту; 
- необґрунтовано відкинув усі докази сторони обвинувачення, не надавши об`єктивної оцінки всім обставинам, які мали значення для доведення винуватості ОСОБА_6 ;
- надав перевагу висновку комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та медико-криміналістичної експертизи, проведеної за клопотанням сторони захисту, який було отримано на підставі аналогічних вихідних даних експертизи, наданої стороною обвинувачення.
Також вказував на те, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, своїх висновків належним чином не мотивував, не зазначив підстав, з яких усі доводи апеляційної скарги визнано необґрунтованими, постановив ухвалу з порушенням вимог КПК.
            На касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 подав письмові заперечення, в яких, із наведенням відповідних аргументів, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_6 заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
У поданій касаційній скарзі прокурор покликається на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК.
Проте колегія суддів не може погодитись із цими доводами касаційної скарги з огляду на таке.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
За вимогами ч. 1 ст. 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Колегія суддів уважає, що, ухвалюючи виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначених вимог закону в цілому дотримався.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Відповідно до ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Положеннями ст. 94 КПК встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції ретельно дослідив надані сторонами докази (показання свідків, потерпілої, протоколи слідчих дій, висновки експертів) та дійшов висновку про те, що сторона обвинувачення не довела того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК, вчинив саме ОСОБА_6 .
При цьому суд першої інстанції на підтвердження цього висновку врахував:
- показання свідків  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були очевидцями ДТП, що сталась 05 вересня 2017 року приблизно о 12:30 на вул. Фабричній у м. Жидачів Львівської області , про те, що за кермом транспортного засобу перебувала саме потерпіла ОСОБА_7 , а не обвинувачений ОСОБА_6 Вказували також на те, що ОСОБА_6 перемістили до водійських дверей вказаного автомобіля;
- показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що 05 вересня 2017 року на час ДТП за кермом автомобіля була ОСОБА_7 , а він знаходився на передньому пасажирському сидінні;
- висновок комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної та медичної експертизи №14207/21-52, № 207/208 від 08 лютого 2022 року, відповідно до якого на момент вчинення ДТП, яка трапилася 05 вересня 2017 року приблизно о 12:30 на вул. Фабричній у м. Жидачів Львівської області , на місці водія автомобіля «Audi» знаходилась ОСОБА_7 , а на передньому пасажирському місці вказаного транспортного засобу - ОСОБА_6 , який у судовому засіданні підтвердили експерти ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Водночас суд першої інстанції проаналізував докази, надані стороною обвинувачення, та визнав їх такими, що жодним чином не спростовують, але й не підтверджують обставини, зазначені в обвинувальному акті.
Суд встановив, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 не змогли беззаперечно вказати на те, що на момент ДТП за кермом автомобіля «Audi» перебував саме ОСОБА_6 , вони бачили розташування обвинуваченого та потерпілої вже після аварії.
Об`єктивність показань свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 суд першої інстанції поставив під сумнів, урахувавши наявність таких факторів, як їхній літій вік, поява автомобіля в полі їхнього зору на кілька секунд, рух автомобіля «Audi» їм на зустріч на дуже великій швидкості.
Також суд піддав суворій критиці показання потерпілої ОСОБА_7 , співставив їх з іншими доказами та визнав їх недостовірними.
Перевіривши всі наведені сторонами висновки експертів, суд віддав перевагу висновку комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної та медичної експертизи №14207/21-52, № 207/208 від 08 лютого 2022 року, визнавши його найбільш об`єктивним та достатньо мотивованим. При цьому суд у повній мірі дотримався приписів ст. 332 КПК.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду в суді першої інстанції право на відстоювання своєї позиції учасникам процесу, в тому числі й стороні обвинувачення, було забезпечено в повній мірі. 
Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 85, 86, 94 КПК зробив ґрунтовний аналіз доказів та дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого злочину, та про те, що ОСОБА_6 підлягає виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК. 
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 373 КПК. 
Суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, які за своїм змістом є аналогічними до викладених у касаційній скарзі, проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, навівши в ухвалі відповідне обґрунтування.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Доводи касаційної скарги прокурора про суперечності в оцінці показань свідків фактично стосуються його незгоди з наданою оцінкою, що не є предметом касаційної перевірки в розумінні ст. 433 КПК.
Доводи прокурора про неврахування судами тієї обставини, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння, жодним чином не спростовують висновки судів щодо встановлення підстав для виправдання ОСОБА_6 .
Підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3