ПОСТАНОВА 
іменем України

05 липня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 401/4190/23
провадження № 22-ц/4809/979/24 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.,

учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2024 рокуу складі судді Волошиної Н.Л.,
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі по тексту – ТОВ Світловодськпобут») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.
В обґрунтування позову вказало, що  ТОВ «Світловодськпобут» є виконавцем послуг з централізованого опалення у м. Світловодськ та забезпечує тепловою енергією багатоквартирні будинки. Позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 . Праву споживача на отримання якісних послуг прямо відповідає його обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідач свій обов`язок щодо укладення з позивачем договору на надання житлово-комунальних послуг, передбачений ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не виконав, договір не уклав, за послуги з централізованого опалення не сплачує.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 123546 грн. 35 коп. за спожиту теплову енергію, з яких 53659 грн 60 коп - основний борг за період з 01 жовтня 2004 року по 01 жовтня 2023 року, а також 57885 грн 91 коп – втрати від інфляції та 12000 грн 84 коп – 3% річних за період з 01 жовтня 2004 року по 01 лютого 2022 року.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Світловодськпобут» заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у загальній сумі 49698 грн 73 коп, з яких основний борг - 41953 грн 05 коп, втрати від інфляції – 5627 грн 01 коп, 3% річних – 2118 грн 67 коп. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Світловодськпобут» у повному обсязі.
Відзив на апеляційну  скаргу  до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що згідно з інформацією Світловодського КМБТІ від 13 березня 2024 року за вих. №32 за архівними даними, які актуальні станом на 01 січня 2013 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Світловодським інвентарбюро 15 травня 1992 року (а.с.130).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №358976163 від 19 грудня 2023 року відомості щодо зареєстрованого права власності на квартиру АДРЕСА_1 відсутні (а.с.110)
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 13 січня 1998 року (а.с.95).
Також встановлено, що ТОВ «Світловодськпобут» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та за встановленими тарифами здійснювало нарахування вартості наданих послуг за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).
З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.Індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно зі ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та зобов`язаний, в свою чергу, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Як зазначено у статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ст.ст.150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Колегія суддів вважає, що позивач довів факт надання ним у квартирі відповідача комунальних послуг з централізованого опалення, що відповідачем не спростовано. Однак, за надані послуги відповідач, як споживач послуг з теплопостачання, у встановленому порядку у повному обсязі не сплачував, що спричинило виникнення заборгованості, про стягнення якої заявлено позов.
За встановленими тарифами ТОВ «Світловодськпобут» здійснювало нарахування вартості наданих послуг за адресою: АДРЕСА_2 , у якій зареєстровано місце проживання відповідача. Факту непроживання у спірній квартирі відповідач не довів, належних та допустимих доказів про те, що він фактично не проживає за цією адресою суду не надав.
Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати послуг, наданих позивачем, за особовим рахунком відповідача сума заборгованості за послуги централізованого опалення квартири за період з 01 жовтня 2004 року по 01 жовтня 2023 року складає 123546 грн 35 коп з, яких втрати від інфляції в сумі 57885 грн 91 коп та 12000 грн 84 коп – 3 % річних за період з 01 жовтня 2004 року по 01 лютого 2022 року (а.с.8-10).
Суд не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 07 червня 2023 року по справі №234/3840/15-ц.
Встановивши наведене вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію. Разом з тим, колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду щодо їх задоволення в межах строку позовної давності, який слід обраховувати з часу запровадження карантинних заходів в межах позовних вимог, а саме за період з 02 квітня 2017 року до 01 жовтня 2023 року у розмірі 41953 грн 05 коп за наведеним судом першої інстанції розрахунком.
Згідно зі ст. 256 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено, зокрема, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08 листопада 2023 року, яким затверджено Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року № 734/2023.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, і 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень статті 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Постановою КМУ від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» , яка застосовується з 24 лютого 2022 року, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року №309, м. Світловодськ Олександрійського району Кіровоградської області відсутнє.
Враховуючи викладене вище суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Світловодськпобут» заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у загальній сумі 49698 грн 73 коп, з яких: основний борг - 41953 грн 05 коп, втрати від інфляції – 5627 грн 01 коп, 3% річних – 2118 грн 67 коп.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі  статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2024 року- без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді        C.М. Єгорова
       
               С.І. Мурашко