ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 вересня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/29713/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1       
на рішення   Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року (суддя Маковська О.В.) в адміністративній справі 
за позовом    ОСОБА_1       
до   Військової частини НОМЕР_1       
про   визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, –

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1     звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачеві: одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; грошової компенсації за неотримане речове майно; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої   наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260   за 2023 рік; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати позивачеві: одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; грошову компенсацію за неотримане речове майно; матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2023 рік та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої   наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260   за 2023 рік; здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024  року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1     одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1     одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1     грошової компенсації за неотримане речове майно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1     грошову компенсацію за неотримане речове майно. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1     грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1     грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Також зазначає про зловживання позивачем процесуальними правами, адже належні суми були виплачені ОСОБА_1 у листопаді 2022 року, а позовна заява подана лише 13.11.2023.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1     з лютого 2022 року проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 .
В травні 2023 року ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про хворобу № 822, затвердженого постановою госпітальної військово-лікарської комісії терапевтичного профілю Військової частини НОМЕР_2 від 18.05.2023, визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2023 № 147-РС, ОСОБА_1 з 01.06.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2023 № 156, ОСОБА_1 визначено вислугу років в Збройних Силах України та належні до виплати суми.
Отримання цього наказу не спростовується позивачем, адже копія останнього була самостійно подана позивачем разом з позовною заявою.
Також позивач підтверджує той факт, з підтвердженням належними доказами, що остання виплата від ВЧ НОМЕР_1 на виконання наказу № 156 надійшла на його картковий рахунок 14.06.2023.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати належних сум, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.   
Суд апеляційної інстанції, перш за все, вважає за необхідне перевірити обґрунтованість доводів апелянта в частині недотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом. 
Приписами ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 2 статті 233 (у редакції, яка діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Разом з цим, Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу   статті 233 КЗпП України   викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
З аналізу наведених норм права випливає, що позивач мав право на звернення до суду з даним позовом, після внесення змін до статті 233 КЗпП України внаслідок оптимізації трудових відносин, протягом трьох місяців після виплати спірних сум, а саме, не пізніше 14.09.2023.
Проте, позовна заява подана до суду 13.11.2023. 
Разом з цим, звертаючись до суду з позовом, позивач не подав заяву про поновлення строку звернення до суду, що залишено поза увагою суду першої інстанції.
Разом з цим, матеріали справи, доводи позовної заяви, так само як і відзив на апеляційну скаргу, не дають можливість встановити поважність причин пропуску законодавчо встановленого строку звернення до суду.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що правовий порядок в державі будується, зокрема, на принципі законності, який забезпечує юридичну визначеність в державі. Це означає, що кожна особа має підпорядковуватися закону та забезпечувати неухильне його виконання. 
Суд апеляційної інстанції наголошує, що право звернення до суду не є безумовним, а підпорядковується визначеним процесуальним законом строкам, коли особа може реалізувати таке право. 
Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.
Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відтак, при вирішенні питання щодо поновлення пропуску строку звернення до суду, має враховуватися добросовісність поведінки особи, яка,  як учасник суспільних правовідносин, має відповідально, без зловживання наданим законом правом, ставитися до його реалізації, адже звернення до суду з позовом після спливу визначених законом  строків створює ризик розбалансування системи соціального захисту.
Суд апеляційної інстанції повторно звертає, що спірні виплати надійшли на картковий рахунок ОСОБА_1 14.06.2023, відтак позивач був достеменно обізнаний про розмір таких виплат. Також, позивачем отримано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2023 № 156 з інформацією щодо розміру та складових виплат. 
Отже, ОСОБА_1 мав всі умови для звернення до суду з позовом у визначений процесуальним законом строку.
Натомість, як було зазначено вище, матеріали справи не містять обґрунтовані пояснення позивача щодо поважності причин пропуску такого строку з підтвердженням відповідних пояснень належними доказами.
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України.
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 319, 322, Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року в адміністративній справі № 160/29713/23  скасувати.
Позовну заяву ОСОБА_1    залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з 10 вересня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена з 10 вересня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров