ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 597/525/24	Головуючий у 1-й інстанції Торська І.В. 	
Провадження № 33/817/644/24 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, яку яку притягнуто до адміністративної відповідальності,  адвоката Данильчука Н.Б. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Данильчука Н.Б. на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2024 року, 
в с т а н о в и в:
Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
       Як визнав суд, 05.04.2024 року о 16 год. 44 хв. в с. Добрівляни по вул. Добрівлянська водій ОСОБА_1 керував мотоблоком д.н.з. б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкірних покривів обличчя, поведінка яка не відповідає обстановці) від проходження на стан алкогольного сп`яніння по місцю зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності адвокат Данильчук Н.Б. вважає, постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що вона винесена з порушенням норм права та не відповідає обставинам справи.
Звертає увагу, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції є незаконною згідно положення ст. 35 ЗУ “Про національну поліцію”, а тому всі подальші дії працівників поліції після незаконної зупинки транспортного засобу є незаконними, а докази отриманні після незаконної зупинки недопустимими. 
Зазначає, що працівники патрульної поліції перед початком огляду на стан алкогольного сп`яніння не назвали ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, про які пізніше вказали у протоколі про адміністративне правопорушення.
На переконання апелянта, працівниками патрульної поліції не були виконано вимоги ст. 266 КУпАП, чим порушено порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння встановлений законом.
       Разом з тим вказує, що відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції не можна вважати належним та допустимим доказом у справі, оскільки він не є безперервним.
Просить скасувати постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Данильчук Н.Б. які повністю підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову суду першої інстанції від 13 серпня 2024 року та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 ; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.
Положеннями ч.7 ст.294 КУпАП передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Як слідує з постанови Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2024 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази: 
     - протокол про адміністративне правопорушення серія ААБ №005174 від 05.04.2024 року;
       - постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №850935 від 05.04.2024 року;
       - направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Заліщицької ЦМЛ від 05.04.2024 року о 16 год. 48 хв. в якому зазначено, що такий огляд щодо ОСОБА_1 не проводився;
       - акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в якому зазначено, що такий огляд щодо ОСОБА_1 не проводився;
       - відеозаписи із нагрудних відеокамер поліцейських .
Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи. 
Так, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст.283, 284 КУпАП.
Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що у постанові, якою особа визнана винною у вчиненні правопорушення, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та наведено мотиви прийняття таких доказів судом.
       Так, згідно ст.35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху України;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
       При цьому, Закон визначає, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
       Проте, як вбачається із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, на ньому відсутній факт порушень ПДР України ОСОБА_1 , що давало б підставу зупинити такий транспортний засіб. Зупинивши мотоблок, під керуванням ОСОБА_1 , поліцейський, не проінформувавши водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу, як цього вимагають приписи ст.35 Закону України “Про Національну поліцію”, відразу поцікавився про наявність документів на транспортний засіб. 
       Згідно Постанови серії БАД № 850935, яка долучена до матеріалів справи, водій керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії чим порушив п.п. 2.1 ПДР України, а також під час зміни напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2.5 ПДР України.
       Разом з тим, наявність порушення, передбаченого п.п. 2.1 ПДР України можна встановити тільки після зупинки транспортного засобу, а недотримання водієм вимог п.п. 9.2.5 ПДР України матеріалами відеофіксації чи будь-яким іншими доказами не зафіксовано і про таке порушення ПДР, як підставу для зупинки мотоблоку, ОСОБА_1 не повідомлявся.
       Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать про недотримання працівниками поліції вимог Закону України “Про Національну поліцію” в частині, що регламентує підстави для зупинки транспортного засобу і, відповідно, проведення інших процесуальних дій по відношенню до водія транспортного засобу.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст. 266 КУпАП та передбачений затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Порядок направлення та огляду № 1103 від 17.12.2008 року) та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735 від 9 листопада 2015 року) і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року (далі — Інструкція № 1395 від 07 листопада 2015 року).
Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Аналогічна норма наведена і у п. 1 розділу Х Інструкції № 1395 від 07 листопада 2015 року, у якій вказано, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Таким чином, підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння є наявність ознак алкогольного сп`яніння, визначених приписами п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, які поліцейський повинен повідомити особі, яка керує транспортним засобом, для того щоб вимагати пройти в установленому порядку медичний огляд відповідно до положень п.2.5 ПДР України.
Разом з тим, як вбачається з відеозапису із нагрудної камери поліцейського, який досліджувався судом апеляційної інстанції, працівники поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не повідомивши водієві жодної з ознак сп`яніння, як підстави для проведення такого огляду відповідно до п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року.
При цьому, з матеріалів відеофіксації, долучених до матеріалів справи, у водія ОСОБА_1 не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, а про різки запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінку, яка не відповідає обстановці, про що зазначено у протоколі, працівники поліції ОСОБА_1 не повідомляли як про підставу для проведення медичного огляду. 
Також, як підтверджується відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на вимогу пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу газоаналізатор “Драгер” ОСОБА_1 відразу ж погодився, однак поліцейські замість того, щоб провести такий огляд у відповідності до вимог Інструкція № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, неодноразово наголошували водієві, що він вправі відмовитись від проходження такого огляду, внаслідок чого виник конфлікт і ОСОБА_1 пішов додому, який знаходився поруч з місцем зупинки мотоблоку, яким він керував.
Окрім того, оцінюючи доводи сторони захисту на предмет невідповідності вимогам закону протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , про що сторона захисту ставить питання під час апеляційного розгляду, апеляційний суд визнає їх обґрунтованими, з огляду на наступне. 
Протокол про адміністративне правопорушення – це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП. 
Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення регламентовані приписами ст.256 КУпАП, відповідно до якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, в тому числі, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Разом з тим, як слідує з матеріалів провадження, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 005174 від 05 квітня 2024 року, який був предметом розгляду суду першої інстанції, складався відносно ОСОБА_1 фактично без участі останнього, оскільки його присутність при проведенні оформлення вказаного процесуального документа матеріалами відеозапису повністю не зафіксовано і доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 пропонувалось надати пояснення по суті правопорушення, роз`яснювались його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, як і те, що він дійсно відмовилась від підписання протоколу до справи не долучено.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про недотримання працівниками поліції порядку проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, який регламентовано вищенаведеними нормативно-правовими актами.
       Згідно вимог частини 5 статті 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Зазначені обставини вказують на істотне порушення працівником поліції процедури проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що є підставою для скасування судового рішення.
       З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Заліщицьким районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.
       Оскільки наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, є безумовною підставою для скасування судового рішення, суд не дає оцінку іншим доводам, наведеним в апеляційній скарзі.
       За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Данильчука Н.Б. — задовольнити.
Постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП — скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя