ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 вересня 2024 року                        місто Чернівці справа №727/12423/23
провадження №22-ц/822/681/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Тодоряк Г.Д.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Саламандик Андрій Іванович на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.,

В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини за період з 01 липня 2022 року по 30 жовтня 2023 року. 
Посилалася на те, що 25 червня 2021 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1 400,00 гривень щомісячно, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з 10 грудня 2020 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 червня 2021 року - залишено без змін. 
12 жовтня 2023 року постановою Чернівецького апеляційного суду у справі №727/6313/22 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 липня 2023 року скасовано та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 за період з 15 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року у розмірі 26 148 гривень. 
За період із 15 вересня 2021 року (момент набуття чинності рішенням суду) і до моменту звернення до суду із даним позовом відповідач здійснив тільки одну оплату суми аліментів на виконання судового рішення: 23 вересня 2022 року в розмірі 20 575 грн. 
Стверджує, що за відповідачем на даний час рахується заборгованість по сплаті аліментів згідно з вищевказаним судовим рішенням в розмірі 27 973 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця про наявність заборгованості станом на 01 листопада 2023 року.
Позивачкою розраховано неустойку (пеню) за період з 01 липня 2022 року по 30 жовтня 2023 року в розмірі 116 054,04 грн., однак з урахуванням обмеження, встановленого ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (не більше 100 відсотків заборгованості) позов заявляється в розмірі 27 973,00 грн.
Позивачка вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 повинен був самостійно виконувати рішення в добровільному порядку і сплачувати аліменти щомісячно у визначеному судом розмірі. Несплата суми призначених аліментів стала підставою для нарахування пені.
У зв`язку з вищенаведеним позивачка звернулась до Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.06.2021 р. по справі № 727/10515/20 і з виконавчим листом від 23.09.2021 p., на підставі чого постановою державного виконавця Богородчанського ВДВС від 10.02.2022 року відкрито виконавче провадження №АСВП: 68575063.
Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за період з 01 липня 2022 року по 30 жовтня 2023 року в розмірі 27 973,00 грн. А також, стягнути з відповідача на її користь судові витрати понесені в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання повнолітньої дитини, стягнення судових витрат – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за період з 01.07.2022 року по 30.10.2023 року (по виконавчому документу №727/10515/20 від 25.06.2021р., виданого 23.09.2021р.) у розмірі 27 973,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надані послуги правничої допомоги (підготовка і складання позовної заяви), в сумі 4000 грн.
В решті заявлених вимог – відмовлено.
Повний текст рішення складено судом 24 травня 2024 року.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Апелянт ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просив рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити повністю.
Посилався на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вказав, що державним виконавцем боржника взагалі не повідомлено про виконавче провадження. Державний виконавець не звернувся за пошуком доходів боржника. Апелянт є пенсіонером по інвалідності та єдиним його доходом є пенсія, а також у нього на утриманні є матір похилого віку. Стверджує, що немає жодного відношення до готельного чи іншого бізнесу.
Вказує, що позивачка перебуває за кордоном, отримує там виплати, що в рази перевищує його пенсію.
Також документи, що додані позивачем про понесені витрати на правову допомогу не відповідають дійсності, оскільки акти виконаних робіт не могли бути підписані позивачкою, так як вона перебуває за кордоном.
Крім цього, суд позбавив права відповідача бути присутнім в судовому засіданні, і проігнорував клопотання про відкладення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Вказала, що відповідач добровільно і самостійно мав виконувати рішення суду про стягнення аліментів і не перекладати цей обов`язок на виконавця, що підтверджує вину відповідача у несплаті аліментів.
ОСОБА_2 не надано жодних доказів, що з моменту відкриття виконавчого провадження він намагався погасити заборгованість по сплаті аліментів.
Вказала, що апеляційна скарга та ордер адвоката Саламандика А.І. як представника ОСОБА_2 містить факсиміле адвоката Саламандика А.І., а не особистий його підпис, що унеможливлює встановлення вираження справжньої волі особи і така апеляційна скарга підлягає поверненню відповідно до норм статті 357 ЦПК України.
Крім цього, необґрунтованими є твердження відповідача про перебування на його утриманні матері, оскільки мати відповідача є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , де відповідач зареєстрований. Дана квартира нею здається в оренду за 300 доларів США, у зв`язку з чим вона змушена тимчасово проживати в с.Татарів Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Пенсія ОСОБА_6 перевищує пенсію відповідача, а тому відсутні підстави стверджувати, що мати перебуває на утриманні ОСОБА_2 .
Крім цього, ОСОБА_2 має в користуванні гараж у Товаристві по експлуатації гаражів № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , який також здається в оренду, а кошти від цього доходу приховуються ним від обліку і оподаткування.
Також, відповідачем приховуються кошти отримані від здавання в оренду номерів у двоповерховому будинку по АДРЕСА_3 , де він облаштував приватну садибу «На березі двох річок», яку постійно здає в оренду туристам, оскільки будинок знаходиться за 12 км від гірськолижного комплексу «Буковель».
Необґрунтованими є доводи ОСОБА_7 про те, що перебування позивачки за кордоном не є беззаперечним доказом того, що вона не могла написати та подати заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки станом на сьогодні отримати документи в електронному вигляді, підписати їх та відправити приватними перевізниками не складають жодних труднощів.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання – задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1400 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з 10 грудня 2022 року.
Постановою Чернівецького апеляційного суду м. Чернівці від 15 вересня 2021 року вищевказане рішення залишено без змін.
12 жовтня 2023 року постановою Чернівецького апеляційного суду у справі №727/6313/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 липня 2023 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання повнолітнього сина задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 15 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року у розмірі 26 148 гривень (а.с.7-23).
09 листопада 2023 року додатковою постановою Чернівецького апеляційного суду у справ №727/6313/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4 827 гривень (а.с.24-33).
02 лютого 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів (а.с.169).
10 лютого 2022 року постановою Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області відкрито виконавче провадження №68575063, на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 вересня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліментів на утримання сина до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання (а.с.34, 166).
Позивачем ОСОБА_1 надано розрахунок із сплати аліментів за виконавчим листом №727/1051/20 від 23 вересня 2021 року, зроблений головним державним виконавцем Здерко М., згідно з яким сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 листопада 2023 року становить 27 973,00 грн. (а.с.35-36).
Згідно розрахунку із сплати аліментів за виконавчим листом №727/1051/20 від 23 вересня 2021 року, зроблений головним державним виконавцем Здерко М., станом на 01 лютого 2024 року сума заборгованості по сплаті аліментів становить 32 173,00 грн. (а.с.198а-199).
Крім цього, позивачкою в позовній заяві самостійно було розраховано неустойку (пеню) в розмірі 116 054,04 грн., однак, розрахунок пені на розмір боргу здійснений з урахування положення частини 1 статті 196 СК України в тій частині, що розмір неустойки (пені) обмежений розміром заборгованості, на який нараховується неустойка (пеня).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення суду
Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати аліментів вчасно не виконував, що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів наданого державним виконавцем, відповідачем вказаний розрахунок не спростовано, висловлені представником відповідача доводи на підтвердження відсутності у відповідача вини, що призвела до утворення заборгованості не були обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, натомість були спростовані документами наявними в ній, з постанов державного виконавця вбачається наявність сум заборгованості, а відповідно і неналежне виконання рішення суду щодо сплати аліментів.
Разом з цим, жодних обґрунтованих заперечень щодо визначеної позивачкою суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до суду не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розрахований правильно, а тому, в даній частині заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини сьома-восьма статті 7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Крім того, статтями 198, 199 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина встановлені статтею 201 СК України, у відповідності до якої до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Частиною першою статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти  за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Згідно із статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості  з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Таких висновків дійшли Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 від 19 жовтня 2022 року у справі 465/4115/20-ц та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц.
Так, стаття 191 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина, починаючи з 10 грудня 2020 року, яке залишено без змін Чернівецьким апеляційним судом 15 вересня 2021 року, тобто обов`язок зі сплати аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі за спірний період виник для відповідача після ухвалення рішення апеляційним судом.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 757/16035/15-ц.
Встановлено та не заперечується сторонами, що  ОСОБА_2 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 червня 2021 року повинен сплачувати на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , який продовжує навчання в розмірі 1400 гривень щомісячно до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з 10 грудня 2022 року, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, оскільки обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом мав заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи і оскільки обов`язок зі сплати аліментів не виконаний та протермінований, а тому у позивачки виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань. 
У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 10 серпня 2023 року у справі № 206/2658/22.
Не погоджуючись із розрахунком заборгованості за аліментами, складеної державним виконавцем, ОСОБА_2 такі дії державного виконавця у відповідності до зазначених вище вимог закону в суді не оскаржував.
Отже враховуючи те, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано, суд першої інстанції з яким погоджується апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182, частина перша статті 200 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Встановлене частиною першою статті 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Зазначені висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03 квітня 2019 року у справі  № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), у зв`язку із чим відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
При обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, а також щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», що міститься у частині першій статті 196 СК України.
Так, Верховний Суд зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».
Колегія суддів, перевіривши та проаналізувавши розрахунок пені, наведений позивачкою у позовній заяві, вважає, що такий розрахунок є правильним та здійснений останньою відповідно до вимог закону. Зокрема, розмір пені за період з 01 липня 2022 року по 30 жовтня 2023 року складає 41090 грн.
Позивачкою правильно використано формулу розрахунку розміру пені за місячним платежем, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16ц (провадження № 14-616цс18.
Також, обчислюючи розмір неустойки (пені), позивачка виходила із розміру заборгованості по аліментам, який визначений державним виконавцем у розрахунку заборгованості від 01 листопада 2023 року, якому надано оцінку судом першої інстанції та враховано при розгляді даної справи, який не спростований відповідачем й існував на час звернення позивача до суду із цим позовом.
Зокрема, як вбачається з розрахунку зі сплати аліментів головного державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області згідно виконавчого листа №727/1051/20 від 23 вересня 2021 року сума заборгованості по сплаті аліментів за ОСОБА_2  станом на 01 листопада 2023 року за період з 01 січня 2022 року по жовтень 2023 року включно становила 27 973,00 грн. (а.с.35-36).
Отож, суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_1 прийшов до вірних висновків про стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі 27 973,00 грн.
Безпідставним є аргумент ОСОБА_2 про те, що судом не було враховано його доводи на спростування вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідачем не надано жодних належних доказів з даного приводу. 
Відповідач будучи обізнаним про розмір стягнутих з нього аліментів, не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо перерахування на користь позивачки на утримання дитини аліментів за вказаний період.
Крім цього, не обґрунтованими є доводи апелянта, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання адвоката про відкладення розгляду справи, чим позбавив його права бути присутнім в судовому засіданні, а також не надав можливість ознайомитися з матеріалами справи, оскільки відповідач ОСОБА_2 особисто та через свого представника приймав участь у розгляді даної справи.
Зокрема, неодноразово подавав до суду клопотання та заяви про відкладення розгляду справи, про відвід судді. Також, 30 квітня 2024 року відповідач разом зі своїм представником були присутніми в судовому засіданні та надавали пояснення.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що дана цивільна справа тривалий час розглядалась в суді першої інстанції і докази були спрямовані до суду державним виконавцем ще 06 травня 2024 року, а тому відповідач та його представник мали достатньо часу, щоб ознайомитися з такими доказами.
Щодо аргументу  ОСОБА_2 , що ОСОБА_1  знаходиться за кордоном і не могла підписати акти виконаних робіт, а тому безпідставним є стягнення витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає такі аргументи необґрунтованими, зважаючи на те, що перебування позивачки за кордоном не є беззаперечним доказом того, що вона не могла підписати такі акти і така обставина не може бути підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 .
Інші наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат 
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, а тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 травня 2024 року – слід залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Саламандик Андрій Іванович – залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 травня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                          Н.К. Височанська
Судді: І.М. Литвинюк
І.Б. Перепелюк