Справа № 347/288/24 
Провадження № 33/4808/513/24 
Категорія ст.124 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Лукинюка В.В. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову  Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., -
                                                       встановив : 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.02.2024р. о 21.32 год. в с.Слобідка по вул. Центральній Косівського району Івано-Франківської області керуючи транспортним засобом Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 не обрав безпечної швидкості руху та під час перестроювання не дав дорогу автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку в результаті чого допустив зіткнення із транспортним засобом Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків, чим порушив п. п. 12.1, 10.3, 2.3 б ПДР.
На вказану постанову скаргу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Вважає що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведення його  вини у вчиненні правопорушення, оскільки в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази,  які доводять його винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та порушенні Правил дорожнього руху. 
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення містить певні суперечності та недоліки, оскільки відповідно до висунутого звинувачення, він  допустив порушення п. п. 12.1, 10.3, 2.3 б ПДР, що не відповідає фактичним обставинам за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода.
  Так, зі змісту пояснень, які він та  свідок ОСОБА_2 надали суду, даних схеми дорожньо-транспортної пригоди  вбачається, що аварія відбулась між транспортними засобами, які рухались у зустрічному напрямку.  Однак, наведені в протоколі  про адміністративне правопорушення пункти Правил дорожнього руху не відповідають фактичним обставинам та суперечать матеріалам справи. 
Вказує, що вимоги пунктів ПДР, які зазначені у протоколі він не порушував, про що неодноразово зазначав під час розгляду провадження в суді першої інстанції та вказав у своїх письмових поясненнях від 09.03.2024 року, в яких зазначав про обставини дорожньо-транспортної пригоди. 
      Зокрема, вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , оскільки  остання не займає нейтральне становище у справі та безпосередньо зацікавлена у розгляді цього провадження, була учасником дорожнього руху, достеменно обізнана про те,  що визнання його винним у вчиненні правопорушення дозволити їй  в судовому порядку відшкодувати збитки, які утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Вважає, що   схема дорожньо-транспортної пригоди не може бути визнана доказом, який доводить його винуватість у вчиненні правопорушення, оскільки дані вищевказаної схеми свідчать про те, що  зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху транспортного засобу під  його керуванням, що свідчить про порушення водієм  ОСОБА_2 п.11.4 Правил дорожнього руху, оскільки на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
В судове засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилась, однак подала заяву про розгляд провадження без її участі, до якої долучила письмові пояснення, які за змістом аналогічні її поясненням в суді першої інстанції.  
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку  повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.
Зі змісту доводів захисника адвоката Лукинюка В.В. вбачається, що  ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому,  обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).  
     Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності  ОСОБА_1 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Лукинюк В.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу  адміністративного правопорушення.
Вважав, що правова кваліфікація не відповідає фактичним обставинам, оскільки транспортна пригода відбулась внаслідок зіткнення із транспортним засобом , який рухався у зустрічному напрямку і водій ОСОБА_1 не здійснював перестроювання. Звертав увагу суду, що п 12.1 та п. 2.3 б ПДР України є   загальними пунктами, які можуть застосовуватись до всіх учасників дорожньо-транспортної пригоди. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши, матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
  Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
   Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 586921 від 02.02.2024 року ОСОБА_1   звинувачується в тому, що 02.02.2024р. о 21.32 год. в с.Слобідка по вул. Центральній Косівського району Івано-Франківської області керуючи транспортним засобом Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 не обрав безпечної швидкості руху та під час перестроювання не дав дорогу автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку в результаті чого допустив зіткнення із транспортним засобом Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків, чим порушив п. п. 12.1, 10.3, 2.3 б ПДР.
Протокол складено уповноваженою особою – ст.інспектором СРПП Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Григорук Т.А..
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від пояснень відмовився, однак був ознайомлений зі змістом обвинувачення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення. 
Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. 
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні пояснення ОСОБА_1 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, хоча обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення вимагали необхідність надання таких пояснень. 
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, звинувачується  в тому, що не обрала безпечної швидкості руху та не надала дорогу автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок  якої автомобілі отримали механічні пошкодження. 
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження. 
Зокрема, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_2 , яка пояснила, що 02.02.2024р. біля 21 год.  вона рухалась автомобілем Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 в с.Слобідка по вул. Центральній в напрямку с.Кобаки Косівського району. На ділянці автодороги в с.Слобідка Косівського водій ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, керуючи ТЗ Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , виїхавши на смугу зустрічного руху, по відношенню до нього, та рухався прямо на неї. Вона намагалась об» їхати автомобіль, який рухався безпосередньо на неї, однак самого зіткнення уникнути не вдалось внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вважає, що ОСОБА_1 взагалі її не бачив, так як останній перебував в стані алкогольного сп`яніння, та на місці ДТП відмовлявся від проходження огляду на стан вживання алкоголю. Під час оформлення ДТП та складання схеми працівниками поліції за участю ОСОБА_3 останній своєї вини не визнав, пояснював що взагалі він не перебував за кермом автомобіля, так як хотів уникнути відповідальності за керування ТЗ в стані алкогольного сп`яніння. Пізніше ОСОБА_3 за допомогою SMS повідомлень адресованих на її мобільний телефон визнав свою вину, хотів відремонтувати їй автомобіль але на його умовах. 
Суд першої інстанції обґрунтовано послався на схему місця ДТП, яку складеної 02.02.2024 року о 21.32 год на автомобільній дорозі в с.Слобідка по вул. Центральна Косівського району. На вказаній схемі ДТП зафіксовано місце розташування транспортних засобів, автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 та ТЗ Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , визначено місце їх зіткнення та інші обставини дорожньо-транспортної пригоди. Зазначена схема ДТП підписана потерпілою ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_1 .
Дані вищевказаної схеми дорожньо-транспортної пригоди повністю узгоджуються із поясненням потерпілої ОСОБА_2 в частині місця зіткнення транспортних засобів та наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкодження транспортних засобів. 
Так, відповідно до переліку видимих зовнішніх пошкоджень транспортних засобів вбачається, що транспортний засіб марки  Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 має наявні пошкодження передніх правих та задніх правих дверей, а автомобіль марки Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , має пошкодження переднього бамперу, переднього правого крила.
Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що до матеріалів справи долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №586922 від 02.02.2024 року стверджено, що водій ОСОБА_1 керував ТЗ 02.02.2024 року 0 21,32 в с.Слобідка по вул. Центральній Косівського району з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка , що не відповідає обстановці. від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР , відповідальність за яке передбачена ст.130 ч.1 КУпАП та що, вищевказане обвинувачення не розглянуто судом на момент ухвалення судового рішення. 
Суд першої інстанції обґрунтовано послався на рапорт ст. інспектора СРПП Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Т.Григорука (а.с.5), відповідно до якого 02.02.2024 року під час несення служби на службовий планшет поступило повідомлення, про ДТП в с.Слобідка по вул. Центральній. Під час складання адміністративних матеріалів по факту ДТП, що відбулось між автомобілями Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 та ТЗ Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, при чому останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку в результаті чого відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує  керівництво про дії працівників поліції. 
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що під аварійною обстановкою необхідно розуміти ситуацію, за якої інші учасники дорожнього руху були змушені різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказану аварійну ситуацію було створено саме діями ОСОБА_1 , який не обрав безпечної швидкості руху та не дав дорогу автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку. При цьому, апеляційний суд не надає оцінки діям ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки це виходить за межи компетенції суду у цьому провадженні. 
Відповідно до п.2.3 б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний  бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
Відповідно до вимог 10.3. ПДР України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
П. 12.1.  ПДР України встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції зазначив в мотивувальній частині судового рішення про те, що доводи про  відсутність в діях ОСОБА_1 ознак порушення вимог п. 10.3 ПДР України не впливають на правильність висновку суду про доведеність вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки саме дії останнього призвели до вчинення дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження транспортних засобів. 
Так, статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів.
Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При розгляді питання про справедливість призначеного ОСОБА_1 стягнення, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.33 КУпАП врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та ступінь його вини і призначив стягнення в мінімальних межах санкції закону. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                    О.П. Васильєв