КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
24 вересня 2024 року
 
справа № 761/8407/2023
                                         
провадження № 22-ц/824/4748/2024
                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.. 
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження в м. Києві за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В :
 
В березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 82 467,15 грн, а також судовий збір.
Рішенням  Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року позовні  вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що з метою мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» разом з поданою позовною заявою надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 29122021 від 29.12.2021 та витяг з реєстру боржників до договору факторингу  №24/11-22/2 від 24.11.2022, що відображають інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номера відповідного договору, що відповідає вимогам ч. 2 ст.95 ЦПК України, а саме якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього, відтак суд помилково не взяв до уваги  витяг з реєстру боржників до договору факторингу. Вказує на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано, про розгляд справи у суді апеляційної інстанції останній повідомлявся у встановленому законом порядку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів видачі відповідачу кредиту. Позивач надав витяги з реєстру боржників до договору підписані лише представником позивача, тобто які не є додатком №1 до договору. Факту переходу права вимоги до позивача останнім не доведено.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Судом встановлено, що 08.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір №04453-05/2021, згідно якого Товариство зобов`язувалось надати ОСОБА_1 позику в сумі 6 000,00 грн строком до 25.05.2021 року зі сплатою 2.5% на день.
04.05.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено договір позики №0967787730, згідно якого Товариство зобов`язалось надати ОСОБА_1 позику в сумі 9 000,00 грн строком на 18 днів зі сплатою 1.75% на день.
Дані кредитні договори, підписані  ОСОБА_1 , що підтверджує те, що він погодився на умови надання кредиту та ознайомлений з ними.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст. 638 та ч.1 ст.640 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України по справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згод з усіх істотних умов такого договору.
Крім того, Верховним Судом України в постанові від 24.02.2016 № 6-50цс16 наголошено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Відтак обґрунтованими є доводи апелянта про те, що факт надання кредитних коштів підтверджується копіями кредитного договору № 04453-05/2021 від 08.05.2021 та договору позики № 0967787730 від 04.05.2021, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. 
Відповідно до частини 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Згідно з ч. 5 ст.95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. 
Позивачем подано до суду витяг з реєстру договору факторингу №29122021 від 29.12.2021 та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №24/11-22/2 від 24.11.2022, що відображають інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номера відповідного договору. 
Отже, додані витяги з реєстру боржників до договору факторингу № 29122021 від 29.12.2021 та до договору факторингу № 2-11-22/2 від 24.11.2022 були посвідчені представником ТОВ «ФК«ЄАПБ» із зазначенням дати посвідчення та із проставленням відповідної печатки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вказані витяги є належними доказами, що відображають інформацію щодо переходу права вимоги.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: факторингу (глава 73 ЦК України).
На доведення обставин укладення договору факторингу позивачем надано до суду договір факторингу № 29122021 від 29.12.2021, копія Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №29122021 від 29.12.2021, Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 29122021 від 29.12.2021;
Копія витягу з Договору факторингу № 24/11 -22/2 від 24.11.2022, копія Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 24/11- 22/2 від 24.11.2022; Витяг з Реєстру боржників від 24.11.2022 Додаток №1 до Договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022.
Отже, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» одержав від первісних кредиторів право вимоги по заборгованості відповідача.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що  ненадання до суду першої інстанції окремо визначеного додатку до договорів факторингу може слугувати підставою для відмови в задоволені позивних вимог.
При вирішенні спору судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 376 та 374 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року скасувати постановити нове наступного змісту.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про стягнення заборгованості задовольнити. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 82467,15 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір  за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 6710,00 грн. 
 Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач      

Судді