ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2024 р. 	Справа № 440/17160/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 (головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун)  по справі № 440/17160/23
за позовом           ОСОБА_1  
до          Головного управління ДПС у Полтавській області  
про визнання дій протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила:
- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу:
від 20.05.2019 №Ф-7926-51/3966-У на суму 21 030,90 грн;
від 13.02.2020 №Ф-7926-51/2507-У на приріст боргу в сумі 8 262,54 грн;
від 21.04.2021 №Ф-7926-51/1264-У на приріст боргу в сумі 8 495,30 грн;
- зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області вилучити інформацію з інтегрованої картки платника на ім`я ОСОБА_1 про борг (недоїмку) з єдиного внеску на суму 37 788,74 грн та закрити інтегровану картку платника.
В обґрунтування позову зазначила, що  займається незалежною професійною адвокатською діяльністю, з 01.01.2013 рішенням Ради адвокатів Полтавської області їй зупинено дію свідоцтва на право на заняття адвокатською діяльністю, отже з цієї дати позивач не здійснює адвокатську діяльність та не отримує доходи від такої діяльності.
Разом з тим, податковий орган нарахував ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 до 31.12.2021, що суперечить вимогам Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Крім того, зауважує, що  постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 440/16405/21 визнано протиправною нарахування відповідачем заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 до 31.12.2021 в сумі 37 788,74 грн, проте податковий орган  безпідставно не вносить зміни до інтегрованої картки ОСОБА_1 .
Крім того, ОСОБА_1 подала суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду  від 14.12.2023 поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з цим позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/17160/23.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 позов залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не вірне встановлення обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач вставала на облік до ГУ ДПС у Полтавській області як особа, що займається незалежною професійною діяльністю, а не як фізична особа – підприємець, з 01.01.2013 не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від неї, отже не мала обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Судом не враховано, що   вимога ГУ ДПС у Полтавській області від 21.04.2021 №Ф-7926-51/1264, якої визначена сума заборгованості зі сплати ЄСВ, в розмірі  37  788,74 грн, за наслідками судового оскарження  скасована  постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі № 440/16405/21.
Водночас, податковим органом прийнято іншу вимогу від 21.04.2021 №Ф-7926-51/1264 з літерою У, якою донараховано ОСОБА_1 8 495,30 грн.   
Крім того, вказує, що оскільки  борг з ЄСВ на суму 37 788,74 грн визначений на підставі  вимог про сплату боргу: від 20.05.2019 № Ф-7926-51/3966-У на суму 21 030,90 грн, від 13.02.2020 №Ф-7926-51/2507-У на приріст боргу в сумі 8 262,54 грн.; та від 21.04.2021 № Ф-7926-51/1264 У на приріст боргу в сумі 8 495,30 грн., та який, як встановлено судом апеляційної інстанції в справі № 440/16405/21, протиправно нарахований позивачу, тому вимоги про сплату боргу від 20.05.2019,13.02.202, 21.04.2021 є протиправними та підлягають скасуванню, а відомості про таку заборгованість виключенню з інтегрованої картки ОСОБА_1 .
ГУ ДПС у Полтавській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Жигилія С.П., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Перцова Т.С., Присяжнюк О.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 03.06.2008 зареєстрована в якості фізичної особи – підприємця, основним видом діяльності якої є адвокатська діяльність (код КВЕД 74.11.1), що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи – підприємця № 234873 та відомостями з  Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
На момент розгляду справи відомості про припинення позивачем підприємницької діяльності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.
Станом на 27.12.2023 за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість у сумі 37 788,74 грн, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань, а саме:
- по строку сплати 09.02.2018 в сумі 8 448,00 грн за 2017 рік;
- по строку сплати 19.04.2018 в сумі 2 457,18 грн, за 1 квартал 2018 року;
- по строку сплати 19.07.2018 в сумі 2 457,18 грн за 2 квартал 2018 року;
- по строку сплати 19.10.2018 в сумі 2 457,18 грн за 3 квартал 2018 року;
- по строку сплати 21.01.2019 в сумі 2 457,18 грн за 4 квартал 2018 року;
- по строку сплати 19.04.2019 в сумі 2 754,18 грн за 1 квартал 2019 року;
- по строку сплати 19.07.2019 в сумі 2 754,18 грн за 2 квартал 2019 року;
- по строку сплати 21.10.2019 в сумі 2 754,18 грн за 3 квартал 2019 року;
- по строку сплати 20.01.2020 в сумі 2 754,18 грн за 4 квартал 2019 року;
- по строку сплати 21.04.2020 в сумі 2 078,12 грн за січень-лютий 2020 року;
- по строку сплати 20.07.2020 в сумі 1 039,06 грн за червень 2020 року;
- по строку сплати 19.10.2020 в сумі 3 178,12 грн за 3 квартал 2020 року;
- по строку сплати 19.01.2021 в сумі 2 200,00 грн за жовтень-листопад 2020 року, що підтверджується розрахунком боргу та відомостями з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по єдиному внеску (а.с. 88, 96-101).
Так, станом на 30.04.2019 за ОСОБА_1 рахувалася заборгованість по єдиному внеску в сумі 21 030,90 грн, у зв`язку з чим податковий орган сформував та направив позивачу вимогу про сплату боргу від 20.05.2019 № Ф-7926-51/3966 (а.с. 94).
У зв`язку з несплатою суми боргу позивачем, відповідач направив до Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці узгоджену вимогу від 20.05.2019 № Ф-7926-51/3966 (з літерою У)  для примусового виконання (а.с. 95).
Станом на 31.01.2020 відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС заборгованість ОСОБА_1 по єдиному внеску зросла до 29 293,44 грн, у зв`язку з чим 13.02.2020 відповідач сформував та направив позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7926-51/2507 (а.с. 92).
Через не сплату ОСОБА_1 заборгованості за вищенаведеною вимогою, ГУ ДПС у Полтавській області направило узгоджену вимогу від 13.02.2020 № Ф-7926-51/2507 (з літерою У) на суму 29 293,44 грн до територіального відділу державної виконавчої служби для примусового виконання. Сума заборгованості, що підлягала примусовому стягненню склала 8 262,54 грн (а.с. 93).
Станом на 31.03.2021 заборгованість ОСОБА_1 по єдиному внеску склала 37 788,74 грн згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС.
21.04.2021 відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7926-51/1264, якою вимагав ОСОБА_1 сплатити недоїмку в сумі 37 788,74 грн (а.с. 90).
У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 боргу, контролюючий орган направив до територіального органу ДВС узгоджену вимогу від 21.04.2021 №Ф-7926-51/1264 (з літерою У) на суму 37 788,74 грн для примусового виконання. Сума заборгованості, що підлягала примусовому стягненню склала 8 495,30 грн (а.с. 89).
Не погодившись з узгодженими вимогами відповідача, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні вимоги прийняті відповідачем в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений податковим законодавством.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнятою особою є платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон №2464-VI).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є: роботодавці, зокрема фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань). 
Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст.  7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. 
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску.
Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.
При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, від 07.03.2023 у справі № 320/2325/19.
Судом встановлено, що станом на грудень 2023 р. за ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість в загальному розмірі 37 788,74 грн зі сплати єдиного внеску за період з 01.01.2017 до 31.12.2021.
Податковим органом сформовано та направлено ОСОБА_1 податкові вимоги від 20.05.2019 № Ф-7926-51/3966 на суму 21 030,90 грн; від 13.02.2020 № Ф-7926-51/2507 на суму боргу 29 293,44 грн; від 21.04.2021 №Ф-7926-51/1264 на суму 37 788,74 грн.
Через несплату позивачем заборгованості за вищенаведеними вимогами, відповідач направив до органу примусового виконання рішень узгоджені вимоги від 20.05.2019 № Ф-7926-51/3966 (з літерою У) на суму, що підлягає примусовому стягненню - 21 030,90 грн; від 13.02.2020 № Ф-7926-51/2507 (з літерою У) на суму 8 262,54 грн; від 21.04.2021 №Ф-7926-51/1264 (з літерою У) на суму 8 495,30 грн.
Правильність розрахунку  сум заборгованості сторонами не оскаржується.
Апелянт  як в суді першої, так і апеляційної інстанції звертає увагу, що є адвокатом та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, а не як фізична особа – підприємець,  з 01.01.2013 призупинила  здійснення адвокатської діяльності, згідно рішення Ради адвокатів Полтавської області (протокол №1), тому не має обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок.
Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції позивач перебуває на обліку саме як фізична особа – підприємець з основним видом діяльності - адвокатська діяльність (код КВЕД 74.11.1), що підтверджується відомостями з  Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи – підприємця № 234873.
Відомості щодо припинення позивачем підприємницької діяльності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.
Крім того, колегією суддів, з метою встановлення обставин одночасного перебування позивача як фізичної особи підприємця та найманого працівника за період з 01.01.2017 до 31.12.2021, витребувано у ГУ ДПС у Полтавській області відомості щодо отриманого доходу ОСОБА_1 за спірний період . 
На виконання вимог ухвали суду від 19.06.2024, відповідач надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з І кварталу 2017 р. до IV кварталу 2021 р. відносно ОСОБА_1 , з якої вбачається відсутність інформації про отриманий дохід позивача за цей період.
Вказані обставини свідчать про те, що в період з 01.01.2017 до 31.12.2021 позивач не була найманим працівником, а отже мала обов`язок зі сплати єдиного внеску з огляду на наявність у неї статусу фізичної особи-підприємця безвідносно до обставин не/здійснення нею господарської діяльності чи обставин не/отримання прибутку від такої діяльності.
Водночас, доказів сплати ОСОБА_1 в період з 01.01.2017 до 31.12.2021  єдиного соціального внеску в мінімальному розмірі з огляду на неотримання прибутку суду не надано.
З урахуванням наведеного, вірними є висновки суду першої інстанції про правомірність вимог про сплату боргу від 20.05.2019 № Ф-7926-51/3966 (з літерою У) на суму 21 030,90 грн, від 13.02.2020 № Ф-7926-51/2507 (з літерою У) на суму приросту боргу - 8 262,54 грн та від 21.04.2021 №Ф-7926-51/1264-У на  приріст боргу в сумі 8 495,30 грн.
Посилання скаржника на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі № 440/16405/21, якою на її думку скасовано заборгованість зі сплати єдиного внеску, колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини у цій справі не є тотожними справі, що розглядається. 
Так, у справі № 440/16405/21 суд апеляційної інстанції надавав оцінку діяльності позивача як адвоката, не пов`язуючи її з підприємницькою діяльністю, тоді як в межах цієї справи спірним є питання правомірності нарахування ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску з огляду на наявність у неї статусу фізичної особи - підприємця.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 по справі № 440/17160/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Т.С. Перцова