Справа №585/1876/24 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шульга В.О.	
Номер провадження 33/816/764/24 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  173-2 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Нежевело В.В., розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Нежевело В.В на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2024 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , працюючого трактористом-машиністом Агрофірми «Біловод»,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сто сімдесяти гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2024 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 170 грн., за те, що 03 квітня 2024 року близько 19 год. 20 хв. в АДРЕСА_2 вчинив відносно своєї дружини, ОСОБА_2 психологічне насильство в сім`ї, що виражалося у висловлюванні грубою нецензурною лайкою та погрозою фізичною розправою, чим в подальшому могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Нежевело В.В. подала апеляційну скаргу, відповідно якої просить скасувати постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.04.2024 та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пов`язана з юридичним процесом розірвання шлюбних відносин та визначеністю щодо спорів про поділ спільного майна подружжя.
03 квітня 2024 року ОСОБА_1 завітав до квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_2 із спільним сином, ОСОБА_3 . Проте, вже з самого початку ОСОБА_4 була налаштована негативно на появу ОСОБА_1 , мала намір посваритися з нічого, провокувала на конфлікт. Проте ОСОБА_1 не мав наміру вестися на провокації дружини, вів бесіду по поточним питанням, поспілкувався з сином та покинув квартиру.
Жодного домашнього «психологічного насильства в сім`ї» або «висловлювання грубою нецензурною лайкою», ОСОБА_1 не вчиняв, а сам факт конфлікту між подружжям, не може свідчити про вчинення насильства в сім`ї.
Насильство в родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди, відбувається порушення прав і свобод, наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.
Так, потерпілою не дано жодних доказів, які б підтверджували про протиправні дії ОСОБА_1 вчинені відносно неї. Зокрема, ОСОБА_2 ані в особистих інтересах, ані в інтересах дитини жодного разу не зверталася до поліції із заявою на протиправні дії ОСОБА_1 , в тому числі щодо можливого вчинення домашнього насильства, про що було зазначено в заяві ОСОБА_5 , котра є подругою потерпілої.
Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», особа, яка постраждала від домашнього насильства (постраждала особа) – це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-які формі. Тому, саме постраждала особа має право звернутися особисто або через свого представника до суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильства, але не знайома чи подруга, як було здійснено в даній ситуації.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено не на місці вчинення правопорушення, а саме в приміщенні Роменського РВП ГУНП в Сумській області та в порушення строку розгляду складених матеріалів.
Також апелянт зауважує про те, що зазначена у протоколі фраза «чим могла бути завдана шкода психологічного характеру громадянці» в чинному законодавстві не існує. Вказаний процесуальний документ заповнений не розбірливим почерком, є нечитабельним та не зрозумілим. Графа «заяви та клопотання» була заповнена ОСОБА_1 під диктовку працівників поліції.
Суд не вправі у постанові за підсумками розгляд справи вказувати на ознаки правопорушення, які не зазначалися у протоколі про адміністративне правопорушення або їх виключати, адже в протилежному випадку він виходить з межі своєї компетенції. 
Так, в протоколі відсутня вказівка про завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, проте суд в постанові зазначив про можливість в подальшому завдання ОСОБА_2 шкоди психологічному здоров`ю, тим самим судом не вірно викладено фабулу адміністративного правопорушення. Також у постанові не вірно зазначено дату народження ОСОБА_1 , а тому судове рішення стосується не визначеної особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування пропущеного строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що повний текст оскаржуваного судового рішення було отримано захисником після спливу строку на апеляційне скарження, а саме 08 травня 2024, тому просить поновити строк на подання апеляційної скарги на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.04.2024.

Потерпіла ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце апеляційного розгляду постанови судді, до апеляційного суду не з`явилася. Відповідно поданого клопотання, просить судове засідання проводити у її відсутність, вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими, а тому постанову судді необхідно залишити без змін.
Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за можливим розглядати апеляційну скаргу у відсутність потерпілої.
Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Нежевело В.В., яка подану апеляційну скаргу підтримала та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до штампу вхідної канцелярії Роменського міськрайонного суду Сумської області, 20.05.2024 адвокатом Нежевело В.В. було подану апеляційну скаргу на постанову судді від 25.04.2024, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження. Причиною пропуску строку, апелянт зазначає не своєчасне отримання копії постанови судді.
Згідно ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Перевіривши представлені матеріали та доводи в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження постанови судді від 25.04.2024 року, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина останнього доведена протоколом про адміністративне правопорушення, реєстраційною краткою звернення від 05.04.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками судді першої інстанції, виходячи з такого.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Таким чином, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Сварка: гостра суперечка, що супроводиться взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.
Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 вона проживає з малолітнім сином, Кірілом. 03 квітня 2024 року за вказаною адресою прийшов чоловік, ОСОБА_1 та почав її ображати, говорити про те, що вона начебто йому зраджує, та висловлювався нецензурною лайкою. 
Відповідно до реєстраційної картки звернення від 05.04.2024, до ДУ «Сумський обласний контактний центр» звернулася ОСОБА_6 із заявою про вчинення психологічного домашнього насильства щодо ОСОБА_2 з боку чоловіка. 
Надаючи оцінку вказаним поясненням ОСОБА_2 при складанні протоколу, заяви про вчинення психологічного насильства, апеляційний суд приходить до висновку, що між сторонами протягом існує конфлікт подружжя, в ході якого вони постійно висловлюють своє незадоволення один одним, що свідчить про їхні триваючі конфліктні відносини.

Так, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Тобто, факт вчинення конфлікту, навіть між особами, визначеними Законом, сам по собі не може свідчити про факт скоєння насильства.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження, оскільки невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.
При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.
Так, зі змісту долученого до протоколу про адміністративне правопорушення копії письмового пояснення потерпілої ОСОБА_1 , не можливо беззаперечно дійти висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Щодо приєднаного до матеріалів справи реєстраційної картки звернення стосовно вчинення домашнього насильства, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі, має право на звернення особисто або через свого представника до суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
Як вбачається зі вказаного доказу, 05 квітня 2024 року до ДУ «Сумський обласний контактний центр» звернулася ОСОБА_6 , подруга постраждалої особи, про систематичне вчинення відносно ОСОБА_7 психологічного та фізичного насильства чоловіком ОСОБА_8 .
Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_6 не була безпосереднім свідком вчинення відносно ОСОБА_7 насильства зі сторони чоловіка, та звернулась зі скаргою після спливу двох днів, апеляційний вважає даний доказ не належним, оскільки не підтверджує існування обставин, про вчинення ОСОБА_1 відносно дружини, ОСОБА_2 домашнього насильства.
Окрім цього, як вірно зазначено апелянтом, відповідно до вимог вказаного нормативно-правового акту, ОСОБА_6 не є суб`єктом звернення про вчинення домашнього насильства.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження, оскільки невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, апеляційний суд робить висновок про те, що жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 таких форм домашнього насильства - як психологічне.
З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення фізичного чи психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Насильство у родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Згідно ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції зі закриттям провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Нежевело В.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Нежевело В.В., задовольнити.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. скасувати, а провадження у справі закрити, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.