06.08.24
22-ц/812/1227/24
Провадження № 22-ц/812/1227/24 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2024 року м. Миколаїв Справа № 489/3177/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В.,  в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства «Акцент -Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі – АТ «Акцент-Банк», Банк), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що 09 серпня 2016 року відповідач звернулася до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі – ПАТ «Акцент-Банк»), з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами і тарифами, які викладенні на банківському сайті, складає між сторонами кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 16 квітня 2024 року склала 44 502.62 грн, та складається з 29 969.57 грн заборгованості по кредиту, 14 533.05 грн заборгованості по процентам та 0,00 грн по штрафам.
Посилаючись на викладене Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 44 502.62 грн. 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2024 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 09 серпня 2016 року, яка станом на 16 березня 2024 року складає 29 969.57 грн та судовий збір в сумі 2 039.05 грн.
У іншій частині позовних вимог АТ «Акцент-Банк» відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідачка розуміла Умови та Правила надання банківських послуг, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву. Не містять підпису відповідачки також надані позивачем тарифи банку, якими передбачено нарахування процентів та штрафних санкцій. За такого належних і допустимих доказів погодження між сторонами щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами позивачем не надано, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту у розмірі 29 969.57 грн. 
У іншій частині вимоги задоволенню не підлягають через недоведеність.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила його скасувати щодо стягнення з неї на користь Банку 29 969.57 грн та судовий збір ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягненні заборгованості. 
Апеляційну скаргу мотивувала тим, що АТ «Акцент Банк» не дотрималось належної процедури реструктуризації кредиту до подачі позову до суду, також, при визначенні платоспроможності відповідачки не враховано об`єктивні обставини, які призвели до погіршення фінансового стану, а саме втрати роботи.
На момент повномасштабного вторгнення, у зв`язку з чим відповідачка втратила роботу, в неї не було заборгованості за зобов`язаннями перед Банком.
Позивач порушуючи права відповідачки, як громадянина України 23 вересня 2023 року збільшило кредитний ліміт по картковому рахунку до 30 000 грн, по якому не було руху більше року, остання транзакція була 24 лютого 2022 року.
З суми збільшеного кредитного ліміту було нараховано відсотки до 23 вересня 2023 року. На нову, збільшену суму кредитного ліміту було нараховано нові збільшені відсотки.
Своєї згоди на збільшення кредитного ліміту відповідачка не надавала та вважає вказані дії Банку шахрайськими.
Згідно пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дружинам військовослужбовців проценти за користування кредитом не нараховуються.
АТ «Акцент Банк» не надало суду зафіксовану суму кредитного ліміту по картковому рахунку на момент повномасштабного вторгнення з боку російської федерації.
На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України ( в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
 
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 09 серпня 2016 року між ПАТ «Акцент -Банк» та відповідачкою укладено договір у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
 
Анкета-заява підписана відповідачем власноручним підписом.
 
Умов про нарахування процентів та інших платежів згідно укладеного між сторонами договору Анкета-заява не містить.
 
Підписавши Анкету - заяву відповідачка надала свою згоду, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становить між сторонами договір про надання банківських послуг, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту: www.a-bank.com.ua.
 
Позивач додав до позовної заяви витяг з Умов та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розмішеного на сайті https:// www.a-bank.com.ua/terms та тарифи банку, які не містять підпису відповідача та дати затвердження.
 
Наданою позивачем довідкою підтверджується, що відповідачці ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 за наступними картками: № НОМЕР_2 строком дії до серпня 2021 року; № НОМЕР_3 строком до жовтня 2027 року.
 
Згідно довідки про зміну кредитного ліміту, 09 серпня 2016 року кредитний ліміт на картковому рахунку відповідачки становив 500 грн, в подальшому неодноразово змінювався та 23 вересня 2023 року збільшений до 30 000 грн. 
 
Відповідачка в період з 09 вересня 2016 року по 16 квітня 2024 року користувалася кредитною карткою, здійснювала зняття готівки, придбання послуг. 
 
Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на станом на 16 березня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 44 502.62 грн, яка складається з 29 969.57 грн заборгованості по кредиту, 14 533.05 грн заборгованості по процентам.
 
АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк» у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25 квітня 2018 року змінено організаційно-правову форму та назву позивача з ПАТ «Акцент-Банк» на АТ «Акцент-Банк», про що зазначено у пункті 1.1. Статуту АТ «Акцент-Банк.
 
За приписами частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
На переконання колегії суддів апеляційного суду рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вимогам.
 
Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.
 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 стаття 1048 ЦК України).
 
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
У заяві позичальника на отримання кредитної картки від 09 серпня 2016 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту та інших платежів.
 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09 серпня 2016 року, виписки з особового рахунку по картці, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємну частину спірного договору.
 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме представлений банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг був наданий при укладенні договору позичальниці та яка ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про надання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та їх розміри, порядок нарахування та сплати.
 
Разом з тим, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», не містять підпису ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вони не є складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 09 серпня 2016 року шляхом підписання Анкети-заяви на видачу картки.
 
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді стягнення процентів по кредиту та інші виплати. 
 
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції відмовив Банку у задоволенні позовних вимог у стягненні процентів за користування кредитом, а тому доводи апеляційної скарги про безпідставне нарахування Банком процентів за користування кредитом без урахування обставин проходження військової служби її чоловіком, що є обставиною, яка виключає нарахування процентів відповідно до статей 14, 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що нараховані Банком проценти за користування позиченими коштами взагалі не узгоджувалися сторонами договору. Судове рішення в цій частині відповідачкою не оскаржується.
 
Суд першої інстанції стягнув заборгованість тільки за тілом кредиту у розмірі 29 969.57 грн, виходячи з наданих Банком доказів, а саме договору сторін про надання банківських послуг від 09 серпня 2018 року, отримання відповідачкою кредитних карток та активне користування ними, про що свідчить виписка по картці, надана Банком, про рух коштів на цих картках. Ці обставини не заперечуються й відповідачкою. Отже наявність правовідносин між сторонами під сумнів відповідачкою не ставиться, що й призвело до часткового задоволення позовних вимог у справі в частині стягнення боргу по тілу кредиту.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що Банк самостійно, без її згоди збільшив кредитний ліміт до 30 000 грн є неприйнятними з огляду на таке.
 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом ( частина 3 стаття 12 ЦПК України).
 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина 4 стаття 12 ЦПК України).
 
Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. 
 
При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
 
Така правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 у справі № 917/1307/18.
 
Кредитний ліміт – гранична сума кредитних грошей, яку кредитор готовий позичити людині, або яку можна використовувати для оплати покупок кредитною карткою.
 
Кредитній ліміт для карток встановлюється індивідуально. Його розмір залежить від скорингової системи для оцінки клієнтів, та від кредитної політики конкретного банку. Сучасна скорингова система банків автоматизована, тому автоматично відбувається збільшення або зниження кредитного ліміту.
 
Жодних обмежень щодо кредитного навантаження на законодавчому рівні не закріплено. Якщо клієнт банку не бажає користуватися кредитними коштами, або хоче зменшити кредитний ліміт, у такому випадку останній може налаштувати свою карту самостійно або звернутися до відділення банку.
 
Отже зменшення суми кредитного ліміту залежить від бажання ОСОБА_1 , яка може звернутися з цього питання до Банку.
 
Також є неприйнятними аргументи апеляційної скарги про обов`язковість пропозиції Банку щодо реструктуризації боргу за кредитним договором до подачі позову до суду, оскільки умовами договору сторін питання реструктуризації боргу взагалі не узгоджувалось.
 
Реструктуризація боргу за кредитним договором — це одна з форм реорганізації умов боргу, під час якої боржники і кредитори домовляються про відстрочення виплат заборгованостей за основною сумою кредиту і за відсотками, термін яких повинен наступити в певний період часу, а також про новий графік таких платежів.
 
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит.
 
Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.
 
Єдиного правила реструктуризації не існує. Все залежить від ситуації, в якої опинився боржник.
 
Для реструктуризації кредитного боргу боржнику (у нашому випадку ОСОБА_1 ) необхідно звернутися із заявою до фінансової установи (АТ «Акцент-Банк»), в якій було взяте кредит. У даній заяві необхідно вказати обставини, які спричинили негативне фінансове становище та подати відповідні підтверджуючі документи, зокрема, й такі як втрата роботи, на що посилається відповідачка в апеляційній скарзі.
 
Таким чином доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
 
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановивши обставини справи. 
 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог відповідачкою не оскаржувалося, тому судом апеляційної інстанції не перевірялось.
 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню в цій частині не підлягає. 
 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий  Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська
Повний текст постанови складено 06 серпня 2024 року.