КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи 757/24480/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13377/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
30 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                   головуючого  - Немировської О.В. 
                   суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,
                   секретар - Черняк Д.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, штрафних санкцій та інфляційних витрат, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року,
 
встановив:
у травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики.
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року позов було задоволено.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
У березні 2024 року відповідач подав заяву про поворот виконання рішення суду, у якій просив стягнути з позивача на його користь грошові кошти, які були стягнуті за скасованим заочним рішенням шляхом списання установою банку. 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року заяву було задоволено частково, здійснено поворот виконання рішення та стягнуто з позивача грошові кошти.  
Не погоджуючись з ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду із заявою про поворот виконання рішення, відповідач посилався на те, що в ході виконання заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано в апеляційному порядку, з його карткових рахунків на вимогу приватного виконавця було списано грошові кошти на загальну суму 318 187,67 гривень. Враховуючи те, що рішення суду про стягнення коштів було скасовано, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено, просив стягнути з нього на свою користь стягнуті грошові кошти в розмірі 318 187,67 гривень в порядку повороту виконання рішення суду.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року заяву було задоволено частково, здійснено поворот виконання рішення та стягнуто з позивача на корись відповідача грошові кошти в розмірі 288 835,15 гривень, в задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Ухвала суду в частині відмови у задоволенні вимог заяви відповідачем не оскаржувалась.
Вирішуючи питання про поворот виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення суду про стягнення коштів було скасовано і відповідачем надано достатні докази на підтвердження здійснення стягнення в порядку його виконання, з позивача на його користь підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 288 835,15 гривень. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідачем не було надано до суду доказів про те, що грошові кошти, стягнуті приватним виконавцем в ході виконання рішення суду, були зараховані на рахунок позивача, а отже підстави для стягнення з нього коштів відсутні.
 Такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у травні 2021 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики в розмірі 13 723 070 гривень. Заочним рішенням Печерського районного суду від 02 серпня 2022 року позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 13 723 070 гривень.
На виконання вказаного рішення Печерським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист, який було отримано представником позивача 09 вересня 2022 року.
19 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 13 723 070 гривень.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 29 листопада 2022 року у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення було відмовлено.
29 грудня 2022 року приватним виконавцем було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що в ході здійснення виконавчих дій з боржника було стягнуто основна винагорода приватного виконавця в розмірі 28 883,52 гривні та кошти за виконавчим документом в розмірі 288 835,15 гривень.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заочне рішення Печерського районного суду від 02 серпня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.
Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть зводиться до повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.
У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
За змістом частин першої - третьої статті 444 ЦПК України, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що з позивача не підлягають стягненню грошові кошти в порядку повороту виконання рішення суду, оскільки відповідачем не надано доказів їх перерахування саме на рахунок стягувача, є неспроможними та можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
При зверненні до суду із заявою про поворот виконання рішення 
ОСОБА_1 . окрім постанов приватного виконавця було надано також копії платіжних інструкцій про сплату в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 грошових коштів в загальному розмірі 318 187,67 гривень, в тому числі виконавчого збору.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивачем не було надано доказів про те, що стягнуті приватним виконавцем кошти йому не перераховувались. Матеріали справи свідчать про те, що виконавче провадження було закінчено саме за заявою стягувача ОСОБА_2 , а отже підстави вважати, що стягнуті з відповідача на його користь кошти отримані не були, відсутні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
В даному випадку позивачем не було надано доказів на спростування обставин, викладених відповідачем при зверненні до суду з вимогами про поворот виконання рішення, а тому підстави для скасування ухвали суду відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 01 серпня 2024 року.
 
Головуючий
 
Судді