ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7219/24 Справа № 210/6572/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 210/6572/23
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Остапенко В.О.,
суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.
секретар судового засідання Бортник В.А. 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Держава Україна в особі Національної поліції України, Офіс Генерального прокурора, Державна казначейська служба України, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє Максимов Роман Ігорович , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року, яка постановлена суддею Скотарем Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 23 травня 2024 року, 
УСТАНОВИВ:
В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року провадження у частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє Максимов Р.І. , просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині позовних вимог позивача про повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що чинним кримінальним процесуальним законом чітко врегульовано порядок та способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження, а тому позовна заява в частині повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі, яке вилучене в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022000000000035 від 11 січня 2022 року в ході проведення обшуку 27 лютого 2023 року підлягає розгляду у порядку кримінального судочинства є помилковим, оскільки у правовому висновку, викладеному у постанові Великої палати Верховного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17- ц, на яку посилається суд ухвалюючи оскаржувану ухвалу, ВП ВС констатовано, що особа саме має право на звернення з клопотанням про скасування арешту, у порядку, передбаченому КПК України, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, тобто, має право, а не виключно зобов`язана оскаржити такі дії у порядку, передбаченому КПК України, в той же час у даній справі арешт на майно не накладався, що унеможливлювало звернення з клопотанням про скасування арешту або оскарження ухвали про арешт.
Також апелянт зауважує на тому, що позивач не ставила питання про оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, оскільки документ про арешт майна не ухвалювався і відповідно у органу досудового розслідування відсутня відповідна правова підстава для утримання майна і через невиконання прямого припису ч. 5 ст. 171 КПК України, відповідно до якої клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено, а ставила питання про повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі у відповідності до приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
У відзивах на апеляційну скаргу представник Національної поліції України та представник Офісу Генерального прокурора, кожен окремо, зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального та матеріального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Максимова Р.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника Офісу Генерального прокурора - Дерба А.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвалу суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, постановою Головного слідчого управління НПУ про визнання предметів речовими доказами від 27 лютого 2023 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 1202200000000035 від 11 січня 2022 речі вилучені 27 лютого 2023 року за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: Чотири банківські картки «ПриватБанк»: № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; тримач до сім карти НОМЕР_11; поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, темно зеленого кольору в подрібненому стані; грошові кошти, загальною сумою 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень; піротехнічні засоби в кількості шести штук, які належать до категорії особливо небезпечних; мобільний телефон марки «Iphone 8», ІМЕІ: НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Iphone 6S», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_6 ; відеореєстратор марки «HIRVISION» модель PS-7104HQHI, серії D24945024; тримач до сім-карти № НОМЕР_7 ; електронні ваги сірого кольору; два блокноти із наявними в них чорновими записами; один радіочастотний детектор хвильового сигналу; мобільний телефон марки «Iphone 14 pro max» ІМЕІ1: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 з сім-картою НОМЕР_10 (а.с.200-201 том №1).
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції Хоменко М.А.  про проведення обшуку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022000000000035 від 11 січня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 369 КК України. Надано дозвіл старшому слідчому в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Довгалюку М.Ю. та іншим слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 12022000000000035 від 11 січня 2022 року на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , де фактично проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення наступного майна: чотири банківські картки «ПриватБанк»: № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; Тримач до сім карти НОМЕР_11; поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, темно зеленого кольору в подрібненому стані; грошові кошти, загальною сумою 8 500 гривень; піротехнічні засоби в кількості шести штук, які належать до категорії особливо небезпечних ; мобільний телефон марки «Iphone 8», ІМЕІ: НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Iphone 6S», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_6 ; відеореєстратор марки «HIRVISION» модель PS-7104HQHI, серії D24945024; тримач до сім-карти № НОМЕР_7 ; електронні ваги сірого кольору; два блокноти із наявними в них чорновими записами; один радіочастотний детектор хвильового сигналу; мобільний телефон марки «Iphone 14 pro max» ІМЕІ1: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 з сім-картою НОМЕР_10 (том 1 а.с.29-30).
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури.
Закриваючи провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі, суд першої інстанції виходив з того, що повернення майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, має вирішуватися у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, тому ця вимога не підлягає розгляду за правилами ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 751/1921/17, провадження № 14-383цс18, про витребування транспортного засобу та його повернення власнику зазначено, що спір у сторін виник з приводу повернення автомобіля позивача, визнаного речовим доказом у кримінальному провадженні. Згідно з частиною першою статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу (частина дев`ята статті 100 КПК України). Отже, повернення речових доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, здійснюється у порядку, встановленому КПК України. 
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що КПК України передбачає вирішення за правилами цивільного судочинства спорів про належність речей (грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини дев`ятої статті 100 КПК України), що підлягають поверненню власнику (законному володільцю), який був встановлений після застосування спеціальної конфіскації та не знав і не міг знати про незаконне використання такого майна (частини десята та одинадцята статті 100 КПК України). 
З наведених підстав Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, адже питання щодо повернення речових доказів, вилучених у ході кримінального провадження, має вирішуватися у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Суди зробили правильні висновки про неможливість розгляду позовних вимог про повернення автомобіля, визнаного речовим доказом у кримінальному провадженні, з порушенням вимог КПК України, тобто всупереч встановленому для цього процесуальному порядку.
Близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, провадження № 14-119цс18, від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц, провадження № 14-115цс18.
Також подібні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 399/142/16-ц, провадження № 14-508цс18, про витребування майна, вилученого як речові докази в межах кримінального провадження, у якій зазначено, що згідно з частиною першою статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Отже, питання про повернення речових доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, вирішується у порядку, встановленому КПК України. Також Велика Палата Верховного Суду врахувала, що у вироку суд постановив повернути позивачеві речові докази, що знаходяться у камері зберігання речових доказів. Тож питання щодо повернення речових доказів у межах кримінального провадження вже було вирішене відповідно до частини дев`ятої статті 100 КПК України, а тому не може бути вирішене ще раз за правилами кримінального судочинства. Заявлена у цій справі вимога позивача про зобов`язання відповідача повернути вилучені в межах кримінального провадження речові докази фактично спрямована на зобов`язання у судовому порядку виконати вирок у відповідній частині. Вирішення питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, регламентоване, зокрема, розділом VIII КПК України. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що якщо питання повернення речових доказів вирішене судом відповідно до КПК України, то заявлена за правилами цивільного судочинства вимога про зобов`язання повернути ті самі речові докази є вимогою про виконання вироку у відповідній частині. Така вимога не може бути самостійним предметом розгляду у суді, оскільки відповідний спосіб захисту права власності не передбачений нормами чинного законодавства та не сприяє ефективному відновленню порушеного права. У разі пред`явлення за правилами цивільного, господарського чи адміністративного судочинства вимоги про повернення речових доказів, доля яких була вирішена судом відповідно до КПК України, суди повинні відмовляти у відкритті провадження у справі, а якщо воно було відкрите, - постановляти ухвалу про його закриття.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції правильно врахував наведені висновки Великої Палати Верховного Суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про повернення банківських карток «ПриватБанк»: № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; Тримача до сім карти НОМЕР_11; поліетиленового пакета з речовиною рослинного походження, темно зеленого кольору в подрібненому стані; грошових коштів, загальною сумою 8 500 гривень; піротехнічних засобів в кількості шести штук, які належать до категорії особливо небезпечних ; мобільного телефону марки «Iphone 8», ІМЕІ: НОМЕР_5 ; мобільного телефону марки «Iphone 6S», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_6 ; відеореєстратора марки «HIRVISION» модель PS-7104HQHI, серії D24945024; тримача до сім-карти № НОМЕР_7 ; електронних вагів сірого кольору; двох блокнотів із наявними в них чорновими записами; одного радіочастотного детектора хвильового сигналу; мобільного телефону марки «Iphone 14 pro max» ІМЕІ1: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 з сім-картою НОМЕР_10 , які є речовими доказом, не підлягають розгляду за правилами ЦПК України.
При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що у правовому висновку, викладеному у постанові Великої палати Верховного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17- ц, на яку посилається суд ухвалюючи оскаржувану ухвалу, ВП ВС констатовано, що особа саме має право на звернення з клопотанням про скасування арешту, у порядку, передбаченому КПК України, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, тобто, має право, а не виключно зобов`язана оскаржити такі дії у порядку, передбаченому КПК України, в той же час у даній справі арешт на майно не накладався, що унеможливлювало звернення з клопотанням про скасування арешту або оскарження ухвали про арешт, колегією суддів відхиляються, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом чітко врегульовано порядок та способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження, а тому позовна заява в частині повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі, яке вилучене в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022000000000035 від 11 січня 2022 року в ході проведення обшуку 27 лютого 2023 року підлягає розгляду у порядку кримінального судочинства.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та без порушення норм процесуального законодавства, яке призвело до постановлення помилкової ухвалу, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє Максимов Роман Ігорович , - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 20 серпня 2024 року. 

Головуючий:

Судді: