УХВАЛА
 
06 серпня 2024 року
м. Київ

справа № 404/1229/21
провадження № 61-10940ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати пункт 29 рішення восьмої сесії сьомого скликання від 07 квітня 2017 року № 940 про затвердження ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що передається у спільну сумісну власність на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та пункт 29.1 вказаного рішення, яким передано відповідачам у спільну сумісну власність зазначену земельну ділянку, кадастровий номер 3510100000:04:032:0054, загальною площею 0,2687 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової громадської забудови.
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
У січні 2024 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2024 року касаційна скарга залишена без руху для усунення недоліків, та ухвалою цього ж суду від 04 березня 2024 року скарга визнана неподаною та повернута заявниці на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України, оскільки не зазначено підстав касаційного оскарження.
 
У березні 2024 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2024 року вказана касаційна скарга визнана неподаною та повернута заявниці на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень.
 
У травні 2024 року ОСОБА_1 втретє звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявниці, оскільки у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень.
 
У червні 2024 року ОСОБА_1 вчетверте звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 червня 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявниці, оскільки у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень.
 
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 25 липня 2024 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовльнити. Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та суди не дослідили зібрані у справі докази.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
Посилання скаржника на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження вимагає обґрунтування підстав касаційного оскарження, судового рішення, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Оскільки в уточненій касаційній скарзі не наведено обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, немає підстав вважати, що вимоги закону щодо змісту касаційної скарги в частині зазначення обґрунтування підстав касаційного оскарження усунуті.
 
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Повторно подана касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та суди не дослідили зібрані у справі докази. 
 
Оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать, що повторно подана касаційна скарга не перешкоджає повторному зверненню з нею, однак зважаючи на те, що не перестали існувати обставини, що стали підставою для повернення первісної касаційної скарги, тому касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Аналіз повторно поданої касаційної скарги свідчить, що  ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, повторно не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 не виконали вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              І. О. Дундар