ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 липня 2024 року                                                    Справа № 620/2284/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                              Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПГ АГРО ПЛЮС" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом 

за позовом                     Товариства з обмеженою відповідальністю                                                                                 "ВПГ АГРО ПЛЮС"

до                               Головного управління ДПС у Чернігівській області                                                            як відокремленого підрозділу Державної податкової                                                             служби України

про                               визнання протиправною та скасування податкової                                         вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПГ АГРО ПЛЮС" (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - Відповідач), в якому просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 13.12.2023 № 0004138-1302-2501.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що податкова вимога прийнята Відповідачем після відкриття провадження у справі про банкрутство підприємства та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, а тому є протиправною та порушує права Позивача.
2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що провадження у справі про банкрутство Позивача відкрито 21.11.2023, а зобов`язання зі сплати орендної плати виникли 30.11.2023, тобто є поточними і, відповідно, не підпадають під дію мораторію. 
Окрім того, суд зазначив, що скерування на адресу Позивача податкової вимоги не свідчить про провадження органом доходів і зборів заходів, спрямованих на погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу. Такі дії Відповідача лише формують та документально визначають податковий борг, при цьому останні об`єктивно передують процесу погашення податкових зобов`язань або стягненню податкового боргу.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі наполягаючи на тому, що мораторій стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.
Апелянт зазначає, що грошові зобов?язання зі сплати земельного податку за жовтень 2023 року за своєю правовою природою є конкурсною заборгованістю,  а тому й визначення контролюючим органом Позивачу термінову сплату податкового боргу за вказаним зобов?язанням є протиправним.
При цьому Апелянт посилається на правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеніу постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 904/1693/19, та Верховного Суду у постанові від 27 грудня 2023 року у справі №813/3085/17.
З цих та інших підстав, на переконання Апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2024  та від 03.06.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
5. Від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін наполягаючи на тому, що мотиви оскарження та висновки Апелянта не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать чинному законодавству України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
6. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВПГ АГРО ПЛЮС» є юридичною особою з 03.10.2017, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру /т.1 а.с.7-12/.
Позивач подав податкову декларацію з плати за землю (податковий розрахунок) №9012058047 від 31.01.2023, де самостійно визначив податкові зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб на 2023 рік, у тому числі за податковий період - жовтень місяць 2023 року в сумі 28919,91 грн.
З матеріалів справи вбачається, що Позивач факт несплати у визначені Податковим кодексом України строки узгодженого грошового зобов`язання не заперечує.
21.11.2023 ухвалою Господарського суду Донецької області відкрито провадження у справі № 905/1368/23 про банкрутство Позивача.
Зазначеною ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;
- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності.
Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий.
Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
13.12.2023 Відповідачем сформовано та надіслано Позивачу податкову вимогу № 0004138-1302-2501 про сплату податку з орендної плати юридичних осіб на суму 28919,91 грн за самостійно визначеним зобов`язанням.
7. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Кодексом України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII (далі - КУзПБ).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
У п. 38.1 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 31.1 статті 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
          Згідно з п.п. 287.1, 287.3 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до приписів пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України (надалі - ПК України, ПКУ), крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з ч. 1 ст. 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Висновки суду апеляційної інстанції
8. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що податковим законодавством регламентовано обов`язок платників податків сплачувати узгоджені суми податкових зобов`язань.
9. Разом з тим, введений мораторій зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли до дня його введення, а отже, і припиняє заходи, спрямовані на їх забезпечення.
10. Як вбачається з матеріалів справи, спірне податкове зобов`язання щодо плати за землю за жовтень 2023 року визначено самостійно платником податків у податковій декларації та є узгодженим, а тому підлягає сплаті у період з 01.11.2023 по 30.11.2023.
11. З вказаного слідує, що обов?язок здійснити плату за землю у Апелянта виник до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ВПГ АГРО ПЛЮС" №905/1368/23.
12. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в контексті доводів Апелянта, колегія суддів наголошує на тому, що податкові зобов`язання, які набули статусу узгоджених до дня порушення провадження у справі про банкрутство та до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, є конкурсними, а не поточними.
13. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що контролюючий орган не може вимагати оплату податкового боргу за зобов?язанням, яке, як вже встановлено вище, є конкурсним.
14. На користь такого висновку свідчить також правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 904/1693/19, згідно з якою, при визначенні статусу кредиторських вимог у справі про банкрутство має враховуватися насамперед момент виникнення вимоги, а не строк її виконання, відтак вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, є конкурсними незалежно від строку виконання грошових зобов?язань боржника.
15. З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що спірна податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.
16. Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що направлення податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна й не є зверненням стягнення на майно, однак відзначає, що направлення такої вимоги покладає на Апелянта обов`язок самостійно погасити податковий борг зі сплати конкурсного податкового зобов?язання у встановлений строк, що є протиправним з огляду на викладене вище.
17. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги правові висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
18. Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
19. Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПГ АГРО ПЛЮС" підлягає задоволенню,  рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року - скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПГ АГРО ПЛЮС" - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПГ АГРО ПЛЮС" до Головного управління ДПС у Чернігівській області відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування податкової вимоги- задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області  від 13.12.2023 № 0004138-1302-2501.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено  02 липня 2024  року.

Головуючий суддя                                                                      О.В. Епель

Судді:                                                                                          О.В. Карпушова

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев