ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/18269/21  Номер провадження 22-ц/814/1802/24	Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - адвоката Ясниської О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 , адвоката Ясниської О.О., на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 січня 2024 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу
УСТАНОВИВ:
коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
В жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Московського районного суду м. Харкова із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти, передані останньому в якості авансу у сумі 11 тис доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 406 890 грн за курсом НБУ станом на 15.12.2023 на рівні 36,99 грн/дол (а.с. 100).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в липні 2020 року вони з відповідачем усно домовилися про купівлю-продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з усними домовленостями син позивача - ОСОБА_4 , передав ОСОБА_2 1 000 доларів США, а 15.07.2020 позивач передав відповідачу 10 000 доларів США у вигляді авансу в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу вказаного будинку, який вони планували укласти у майбутньому. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 15.07.2020, написаною власноручно ОСОБА_2 . Однак ОСОБА_2 знайшов інших покупців на будинок та продав його третій особі, однак грошові кошти в розмірі 11 000 доларів США не повернув позивачу, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.
щодо руху справи
Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Горбуновою Я.М. від 21.10.2021 було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням учасників справи.
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.
Ухвалою судді Октябрського районного суд у м. Полтави від 13.09.2023 вказану цивільну справу прийнято в провадження та призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 січня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 369 900 (триста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот) грн 00 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 2 893,00 гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 176,90 грн.
коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника – адвоката Ясниську О.І.
В апеляційній скарзі прохали скасувати рішення місцевого суду, а справу направити на розгляд за встановленою законом підсудністю – Московського районного суду м. Харкова, або скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення місцевого суду прийняте з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач зареєстрований за адресою, що відноситься до юрисдикції Московського районного суду м. Харкова, який відновив свою роботу з 23.11.2022. Місцевий суд поверхнево розглянув клопотання відповідача про передачу справи за належною підсудністю, без виходу до нарадчої кімнати та постановлення відповідної ухвали, та відмовив у його задоволенні, чим порушив право відповідача на справедливий суд та на доступ до правосуддя, не врахувавши при цьому, що відповідач є інвалідом війни, потребує постійного догляду, погано себе почуває, а тому міг приймати особисту участь у судових засіданнях тільки у суді міста Харкова. Відповідач мав намір особисто надати пояснення суду, оскільки вважає, що складений його першим адвокатом у справі відзив на позов мав невідповідності. Вважає, що справа повинна була розглядатись суддею Октябрського районного суду м. Полтави з початку та при прийнятті справи до свого провадження суд повинен був повторно роз`яснити відповідачу його право на подання відзиву на позов та встановити строк на його подачу, чого судом зроблено не було.
Також, в апеляційній скарзі зазначено, що місцевий суд розглянув справу поверхнево, з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам, без належного повідомлення відповідача про розгляд справи. 
З порушенням норм процесуального права місцевий суд прийняв заяву представника позивача про збільшення позовних вимог, яка подана без додержання вимог ст. 177 ЦПК України, а саме: без доплати судового збору та без долучення належних доказів надіслання її копії стороні відповідача.
Також, скаржник вважає, що суд першої інстанції помилкового дійшов висновку, що між сторонами мала місце домовленість про укладення договору купівлі-продажу будинку, взявши до уваги лише розписку від 15.07.2020. Відповідач вказану розписку не визнає, оскільки почерк та підпис у ній є відмінними від його. Інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачем надано не було.
узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;
03.04.2024 до апеляційного суду за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», в межах встановленого апеляційним судом процесуального строку, від представника позивача, адвоката Шинкарьова С.А., надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с. 136-142), в якому останній прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Вказував, що місцевий суд вірно встановив правовідносини, що виникли між сторонами, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи відповідача про те, що грошові кошти є орендною платою не підтверджені належними доказами та спростовуються, зокрема, тим, що будинок не був придатний до проживання. Відповідач не заперечував написання ним розписки, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявляв у суді першої інстанції. Також, безпідставними вважає і доводи апеляційної скарги щодо порушення підсудності, оскільки підсудність справи була змінена у передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядку, що не є порушенням права на справедливий суд у розумінні Європейської Конвенції.
встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Місцевим судом установлено, що відповідно до розписки від 15.07.2020 (оригінал якої долучено до матеріалів справи, а.с. 72) відповідач ОСОБА_2 15.07.2020 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США в рахунок платежу за будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2021 належить гр. ОСОБА_5 . (а.с. 26)
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 11 000 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні на рівні 36,99 грн/дол станом на 15.12.2023 становить 369 900 грн, місцевий суд виходив з того, що між сторонами мала місце усна домовленість про укладення договору купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок оплати вартості за який ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав 10 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 15.07.2020. Факт передачі відповідачу 1 000 дол США не доведений. Оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, не укладено договору купівлі-продажу будинку, на виконання якого вони були передані, а сума коштів, зазначена у розписці за своєю правовою природою є авансом, тому кошти підлягають поверненню позивачу незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж), яку покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14 (провадження № 61-6475св20),від 19 червня 2024 року у справі № 523/11536/19 (провадження № 61-2537св24) (див. пункти 44, 46-48)
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України) 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Як вбачається з позовної заяви,  ОСОБА_3 , як на фактичні підстави своїх позовних вимог посилався на те, що він з відповідачем мав певні усні домовленості щодо купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок майбутнього платежу за який ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти, про що ОСОБА_2 власноручно було складено та підписано розписку, датовану 15.07.2020. 
Оригінал цієї розписки надано позивачем на вимогу суду першої інстанції та долучено до матеріалів справи (а.с. 72).
Написання даної розписки ОСОБА_2 та належність йому підпису у ній під час розгляду справи у суді першої інстанції останнім не заперечувалось. 
Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_2 не заявляв у суді першої інстанції, у зв`язку із чим апеляційним судом залишено без задоволення клопотання представника ОСОБА_2 про призначення почеркознавчої експертизи на стадії апеляційного перегляду справи. 
За змістом розписки вбачається (мовою оригіналу): «Я, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , выдан 11.12.2003 Московским РО ХГУ УМВД Украины в Харьковской области, проживаю по адресу: АДРЕСА_2 , получил от ОСОБА_7 деньги в сумме десять тысяч долларов США в счет платежа за дом, расположенный по адресу АДРЕСА_1 ».
Дослідивши зміст вказаної розписки суд першої інстанції установив, що між сторонами мала місце домовленість про укладення договору купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок оплати вартості за який позивачем було передано відповідачу 10 000 доларів США. 
Оскільки жодного договору між сторонами укладено не було, а розписка не є ані попереднім договором, ані правочином щодо забезпечення виконання зобов`язання, а підтверджує лише факт передачі коштів, місцевий суд дійшов вірного висновку, що кошти у сумі 10 000 доларів США підлягають поверненню позивачу, оскільки договір купівлі-продажу між сторонами укладено так і не було.
Місцевий суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача ОСОБА_2 , що отримані ним від позивача грошові кошти за розпискою були платою за оренду будинку.
Матеріали справи не містять доказів, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 взагалі був придатний для проживання у ньому чи введений в експлуатацію станом на час виникнення спірних правовідносин між сторонами. З фотокопій будинку, наданих позивачем (а.с. 37-40), вбачається, що будівництво не завершено, натомість відповідач протилежного не довів. Крім того, зі змісту самої розписки не вбачається, що передані грошові кошти є платою за оренду будинку. 
З урахуванням зібраних у справі доказів та стандарту доказування «поза розумним сумнівом» висновок про те, що передані грошові кошти були авансом є більш вирогідним, ніж протилежний. Письмового договору про оренду житла між сторонами не укладалось.
Доводи апеляційної скарги в цій частині свого підтвердження не знайшли.
Щодо доводів про порушення підсудності та інших норм процесуального права
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.
У разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. (ч. 5 ст. 31 ЦПК України)
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожний має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Одним із елементів права на справедливий судовий розгляд є вимога, згідно з якою суд має бути «встановлений законом». Недотримання правил юрисдикції та вимог про передачу справи з одного суду до іншого може складати порушення права особи на справедливий суд.
Колегією суддів апеляційного суду у даній справі не встановлено порушення місцевим судом правил підсудності.
Як вбачається з матеріалів справи, зміна підсудності даної справи з Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави здійснена у передбаченому законом порядку, а саме: ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та в силу розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану».
Згідно із супровідним листом Московського районного суду м. Харкова вказану цивільну справу було передано в провадження Октябрського районного суду м. Полтави згідно з Актом передачі справі від 09.09.2022. (а.с. 53)
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 вказану цивільну справу передано в провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В.
Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. від 22.03.2023 справу прийнято в провадження та призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи (а.с. 54, 58). 
Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 № 65 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» було визначено (пункт 2), що зокрема, Октябрському районному суду м. Полтави, забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 22 листопада 2022 року включно надійшли на його розгляд відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану».
Таким чином, незалежно від того, що Московський районний суд м. Харкова відновив роботу з 23.11.2022, враховуючи передачу справи за зміненою у передбаченому законом порядку підсудністю до 22.11.2022, Октябрський районний суд м. Полтави розглянув справу з дотриманням правил підсудності і вважається судом «встановленим законом» у розумінні гарантованого Європейською Конвенцією права на справедливий суд. 
Процесуальні підстави для повернення справи до Московського районного суду м. Харкова були відсутні, у тому числі, і за клопотанням сторони відповідача (а.с. 103). 
Також, колегією суддів апеляційного суду не встановлено порушень місцевим судом норм процесуального права при розгляді даного клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю.
Чинний ЦПК України визначає, що ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання. (ч. ч. 4-5 ст. 259 ЦПК України)
Тобто, якщо процесуальним законом визначено вирішення певного процесуального питання шляхом постановлення ухвали, така ухвала має бути оформлена окремим документом, що підписується суддею (суддями) і приєднується до матеріалів справи, однак якщо такого обов`язкового порядку законом не вимагається – є правом суду вирішувати заяви з процесуальних питань шляхом винесення окремого процесуального документу чи протокольно оформити ухвалу шляхом занесення до протоколу судового засідання. 
Клопотання сторони про передачу справи за підсудністю є заявою з процесуальних питань.
Відповідно до змісту 31 ЦПК України вбачається, що суд передає справу на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю, про що постановляє ухвалу. З аналізу даної норми процесуального права слідує, що ухвала суду про передачу справи за підсудністю має бути постановлена у вигляді окремого процесуального документу, що долучається до справи, натомість законом не вимагається такого самого порядку постановлення ухвали у разі відмови у задоволенні судом клопотання про передачу справи за підсудністю. У даному випадку, місцевий суд з дотриманням норм процесуального права у судовому засіданні розглянув клопотання сторони відповідача про передачу справи за підсудністю та відмовив у його задоволенні, постановивши протокольно ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати, відомості про що занесено до протоколу судового засідання від 11.01.2024 (а.с. 113-114).
Тож, є безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення права відповідача на доступ до правосуддя, зокрема, права брати участь у розгляді справи.
Не свідчить про порушення такого права неможливість явки відповідача до Октябрського районного суду м. Полтави за станом здоров`я, враховуючи те, що інтереси відповідача представляли два адвокати - Кокосян Т.М. (а.с. 14), та ОСОБА_8 (а.с. 69), а також можливість у порядку ст. 212 ЦПК України прийняти участь у судових засіданнях дистанційно. Сторона відповідача протягом розгляду справи у суді першої інстанції не заявляла клопотань про забезпечення участі відповідача у справі в режимі відеоконференції. 
Доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом права відповідача на справедливий суд та на доступ до правосуддя не знайшли свого підтвердження.
Також, апеляційним судом не встановлено порушення права відповідача на подання відзиву на позов.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відповідачем відзиву на позов.
Згідно з ч. 1 ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.10.2021 було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов – п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.
Відповідач реалізував своє процесуальне право на подачу відзиву, про що свідчить наявний в матеріалах справи відзив на позов, підписаний від імені відповідача його представником – адвокатом Т.М. Кокосян (а.с. 21-24). Відповідач не повідомляв суду про припинення представницьких повноважень з даним адвокатом чи відкликання відзиву. 
Октябрський районний суд м. Полтави, зважаючи на те, що у справі вже було відкрито провадження, вірно керуючись ч. 12 ст. 33 ЦПК України прийняв справу до свого провадження та призначив її до судового розгляду. Повторного встановлення процесуального строку для подання відзиву, у даному випадку, чинним ЦПК України не передбачено.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи.
Як встановлено апеляційним судом вище, інтереси відповідача у справі представляли два адвокати. Адвокат Ясниська О.О. представляла інтереси відповідача ОСОБА_2 під час розгляду справи Октябрським районним судом м. Полтави. 
З 19.10.2023 набули чинності зміни в ч. 6 ст. 14 ЦПК України щодо обов`язку, зокрема адвокатів, реєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (скорочено – ЄСІТС) або її окремій підсистемі (модулі), що передбачає здійснення судом листування (у тому числі, надіслання судових повісток) виключно в електронному вигляді через підсистему ЄСІТС.
Відповідно до положення пункту 37 Положення про ЄСІТС (в редакції, чинній на час розгляду справи місцевим судом) передбачалось, що до Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. 
Тобто, підсистемою ЄСІТС «Електронний суд» реалізовано функціонал автоматичного направлення сторонам у справі, які мають зареєстрований Електронний кабінет, процесуальних документів, зокрема, судових повісток, створених працівниками суду в цій підсистемі.
Частиною 6 статті 128 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції) було визначено, що судова повістка надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Як вбачається з матеріалів справи, адвокат відповідача, ОСОБА_8 , була зареєстрована в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», здійснювала листування з місцевим судом через «Електронний суд» (а.с. 90, 109) та була обізнана про судове засідання 11.01.2024 через підсистему ЄСІТС (в апеляційній скарзі вказаний факт не заперечувався). Також, про обізнаність представника відповідача про судове засідання 11.01.2024 свідчить клопотання адвоката Ясниської О.О. про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових справах в цей день. Таким чином, вручення судової повістки представнику відповідача вважається врученням повістки і самому відповідачу.
Колегія суддів також не вбачає порушень місцевим судом норм процесуального права щодо незадоволення клопотання адвоката відповідача про відкладення розгляду справи 11.01.2024 о 10 год 00 хв, оскільки підстави, на які посилалась адвокат Ясниська О.О. (надання переваги участі в інших судових засіданнях, як представник, а саме: о 09 год 00 хв та о 10 год 30 хв в Ленінському районному суді м. Полтави) не є поважною причиною неявки у судове засідання, оскільки остання мала можливість прийняти участь у справі дистанційно, у тому числі шляхом відеоконференції через Ленінський районний суд м. Полтави.
Місцевий суд, враховуючи належне повідомлення представника відповідача про судове засідання 11.01.2024, за наявності в матеріалах справи відзиву відповідача на позов, а також те, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями адвоката відповідача (а.с. 68, 90), мав процесуальні підстави розглянути справу за відсутності сторони відповідача у судовому засіданні 11.01.2024.
Доводи апеляційної скарги про безпідставне прийняття судом першої інстанції заяви представника позивача про збільшення позовних вимог, апеляційний суд відхиляє, оскільки ціна позову у справі не змінилась (11 тис доларів США), а у заяві від 18.12.2023 (а.с. 100) представник позивача прохав стягнути цю ж суму коштів в гривневому еквіваленті за курсом долару США, що діяв станом на 15.12.2023. 
висновки за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, пунктами 1-4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 , адвоката Ясниської О.О., - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 січня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 серпня 2024 року.

Головуючий суддя                                                          Т.В. Одринська

Судді                         В.П. Пікуль

О.О. Панченко