УХВАЛА
 
29 липня 2024 року
м. Київ
справа № 462/2590/15-ц
провадження № 61-10417ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця», Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, про визнання незаконним та скасування розпорядження та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,
встановив:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд: визнати протиправним та скасувати розпорядження КМУ від 26 листопада 2014 року № 1154-р; визнати незаконним та скасувати наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03 грудня 2014 року № 4114/ос «По особовому складу», яким його звільнено з посади генерального директора; поновити його на посаді голови правління АТ «Українська залізниця»; стягнути з АТ «Українська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 74 398 830, 48 грн; стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 5 000 000, 00 грн.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 17 липня 2024 року), позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження КМУ від 26 листопада 2014 року № 1154-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України».
Визнано незаконним та скасовано наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03 грудня 2014 року № 4114/ос «По особовому складу».
ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 834 743, 65 грн та моральну шкоду в сумі 75 000, 00 грн. Всього стягнуто 909 743, 65 грн.
Стягнуто з КМУ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 75 000, 00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з КМУ та АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 30 000,Ю 00 грн витрат на професійну правничу допомогу в рівних частинах, тобто по 15 000, 00 грн з кожного.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави 4 141, 20 грн судових витрат.
Стягнуто з КМУ в дохід держави 3 897, 60 грн судових витрат.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.
19 липня 2024 року представник заявника АТ «Українська залізниця» - адвокат Редевич О. М. засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у вказаній справі.
Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявниказазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року в справі № 302/836/17, від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц, від 22 грудня 2022 року в справі № 643/11774/18, від 10 лютого 2023 року в справі № 190/418/22, від 27 листопада 2023 року в справі № 486/78/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга подана у строк, передбачений законом, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Також представник заявника, посилаючись на частину другу статті 445 ЦПК України, просить суд зупинити виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Вказує, що у разі скасування Верховним Судом оскаржуваних судових рішень АТ «Українська залізниця» не зможе повернути сплачений на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами (наприклад, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути додано завірену копію такої постанови). Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов'язки.
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року, оскільки представником заявника не наведено достатньо обґрунтованих мотивів та не надано жодних доказів, за наявності яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваних судових рішень, зокрема, не надано доказів на підтвердження відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, а доводи заяви зводяться лише до ймовірності настання негативних наслідків.
Верховний Суд звертає увагу на те, що оскарження судового рішення в касаційному порядку не є безумовною підставою для зупинення його виконання судом касаційної інстанції.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ухвалив:
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
У задоволенні заяви представника заявника акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Редевич Оксани Миколаївни про зупинення виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року відмовити.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов
                                                                                                           А. Ю. Зайцев
                                                                                                           Є. В. Коротенко