Справа № 148/1000/24
Провадження № 22-ц/801/1883/2024
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року	Справа № 148/1000/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого   Ковальчука О. В.,
суддів: Шемети Т. М., Панасюка О. С.,
за участю секретаря Луцишина О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , за участі державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бешлеги Олега Івановича та боржника ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця протиправними, зобов`язання вчинити дії,
       за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , поданою його представником – адвокатом Самаром Василем Олександровичем, на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 липня 2024 року, постановлену у м. Томашполі суддею цього суду Пилипчуком О. В.,
В С Т А Н О В И В:
       У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, за участі державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бешлеги Олега Івановича та боржника ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця протиправними, зобов`язання вчинити дії.
       Скарга мотивована тим, що 22 червня 2023 року судовим наказом Томашпільського районного суду Вінницької області у справі № 146/870/23 вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі заяви до суду 19 червня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття.
24 листопада 2023 року рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області у справі № 146/1455/23 припинено з дня пред`явлення позову до суду, а саме із 26 вересня 2023 року, стягнення аліментів з ОСОБА_1 згідно вище вказаного судового наказу (рішення набрало законної сили 08 лютого 2024 року згідно постанови Вінницького апеляційного суду). Рішення мотивоване тим, що змінилися обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , а саме те, що неповнолітня ОСОБА_5 переїхала жити до батька (боржника у справі). 
В кінці лютого 2024 року стягувач подала до Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про примусове виконання судового наказу від 22 червня 2023 року, а також судовий наказ Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 червня 2023 року з метою стягнення на її користь аліментів за минулий період, коли дитина з нею навіть не проживала.
       22 лютого 2024 року державним виконавцем Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бешлегою О.І. було відкрито виконавче провадження №74236461 з метою примусового виконання судового наказу Томашпільського районного суду Вінницької області у справі № 146/870/23 від 22 червня 2023 року, а 11 квітня 2024 року цей же державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .
Пославшись на те, що згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі, натомість станом на 22 лютого 2024 року аліменти втратили статус «присуджені», оскільки їх нарахування було припинено рішенням суду, що свідчить про те, що стягувач не дотрималася передбаченого законом строку для подання заяви про примусове виконання рішення, ОСОБА_1 просив визнати дії державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бешлеги О.І. щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 14 596,49 грн. у рамках виконавчого провадження №74236461 протиправними; зобов`язати цього ж державного виконавця закрити виконавче провадження № 74236461 відносно ОСОБА_1 
10 липня 2024 року ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області у задоволенні зазначеної скарги відмовлено. 
Не погодившись із цією ухвалою, представник ОСОБА_1  – адвокат Самар В.О., посилаючись на порушенням норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким визнати дії державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бешлеги О.І. щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 14 596,49 грн. у рамках виконавчого провадження №74236461 протиправними; зобов`язати цього ж державного виконавця закрити виконавче провадження № 74236461 відносно ОСОБА_1 ; повернути кошти, які були стягнуті із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Належним чином повідомлені учасники справи у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.
Згідно положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У постанові від 22 травня 2023 року у справі № 523/13340/20 Верховний Суд вказав, що якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він вправі, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Таким чином колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених учасників справи, оскільки неявка учасників справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи, а відкладення її розгляду призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, ухвала суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши її законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що на момент припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 згідно рішення Томашпільського районного суду від 24 листопада 2023 року судовий наказ від 22 червня 2023 року боржником виконано не було; заборгованість зі сплати аліментів за період з 19 червня 2023 року (дата присудження аліментів за судовим наказом) по 26 вересня 2023 року (дата припинення стягнення аліментів згідно рішення суду) становила 14 596,49 грн.; доказів добровільної сплати аліментів за судовим наказом від 22 червня 2023 року ОСОБА_1 не надано. Таким чином на момент припинення стягнення аліментів судовий наказ виконаний не був.
Однак із такими висновками суду неможливо погодитись з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч. 3 ст. 431 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових   осіб) – це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відповідно до п. п. 17.4 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Дублікат – це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.
Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня  2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у ч. 1 ст. 329 ГПК України).
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. 
Проте, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 344/13386/21 вказав, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, проте для відкриття виконавчого провадження стягувач має надати виконавчий лист, за яким не пропущено строк пред`явлення його до примусового виконання, або за яким такий строк поновлено судом.
З урахуванням зазначеного правового регулювання та наведених вище висновків суду касаційної інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, оскільки державний виконавець на порушення ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження за заявою стягувача ОСОБА_2 , котра пред`явила до виконання судовий наказ не у межах періоду, на який присуджені платежі, а за минулий час, адже із 26 вересня 2023 року згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області у справі № 146/1455/23 від 24 листопада 2023 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 згідно вище вказаного судового наказу, натомість для відкриття виконавчого провадження стягувач має надати виконавчий документ, за яким не пропущено строк пред`явлення його до примусового виконання, або за яким такий строк поновлено судом.
Наведеного суд першої інстанції не з`ясував, в результаті чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі скаржник заявив вимогу про повернення коштів, які були стягнуті із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , однак апеляційний суд позбавлений права розглядати таку вимогу у силу приписів ч. 6 ст. 367 ЦПК України, оскільки така вимога не була предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, відтак оскаржувану ухвалу необхідно скасувати, постановити нове судове рішення, яким вимоги скарги ОСОБА_1 задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Самаром Василем Олександровичем, задовольнити, ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати дії державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бешлеги Олега Івановича щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 14 596,49 грн. у рамках виконавчого провадження №74236461 протиправними. 
Зобов`язати цього ж державного виконавця закрити виконавче провадження № 74236461 відносно ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                        О. В. Ковальчук

Судді:                                                                Т. М. Шемета

                                                                       О. С. Панасюк