ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/1980/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,     
  
                розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року 
у адміністративній справі № 160/1980/24 за позовом ОСОБА_1 
до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за поданим 22.01.2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 адміністративним позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, яким заявлено вимоги про визнання протиправною бездіяльність Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів щодо неповернення ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 168 500,00грн,, 9 950,00 Євро та 4 300,00 доларів США, арешт щодо яких було скасовано ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 23.05.2023 року у справі № 204/435/21, та про зобов`язання Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 168 500,00 грн., 9 950,00 Євро та 4 300,00 доларів США, арешт щодо яких було скасовано ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 23.05.2023 року у справі № 204/435/21.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав порушення норм процесуального права, що призвело до неправильної відмови у відкритті провадження. Оскільки розгляд даної справи не передбачений законом в будь-якому іншому порядку, окрім як в порядку КАС України, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 року у цій справі, а справа направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що нормами КАС України визначено виключний випадок, коли публічно-правовий спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а саме, якщо розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Посилаючись на положення ст.5, ст.19 КАС України позивач вважає, що законом не передбачено іншого порядку судового провадження для оскарження бездіяльності Національного агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів щодо неповернення особі грошових коштів, а тому за загальним правилом він вимушений звернутись за захистом своїх прав до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, який розглядає публічно-правові спори, оскільки виниклий у цій справі спір через бездіяльність саме суб`єкта владних повноважень - АРМА внаслідок неповернення переданих на зберігання коштів. При цьому, на переконання позивача суд першої інстанції помилково послався на ту обставину, що ініційований спір у цій справі виник в межах виконання рішення суду у кримінальній справі та має бути розглянута в порядку КПК України, хоча в дійсності вирішення таких спорів не передбачено положеннями КПК, оскільки: ст.537 КПК України визначено вичерпний перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків; а розділ VIII КПК України, на який посилається суд, регулює виконання судових рішень у кримінальному провадженні, та не регулює вирішення спорів, що виникли у зв`язку із виконанням ухвал про скасування арешту, а отже і не регулюються розділом VIII КПК України.
На підтвердження своїх доводів, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, що викладена в ухвалі від 31 жовтня 2023 року у справі № 990/106/23 і в постанові від 31 січня 2024 року у справі № 640/6129/22, та на висновок Великої Палати Верховного Суду, що сформульована в постанові від 16.03.2023 у справі № 9901/41/21. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин спірних правовідносин і правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та для скасування ухвали суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.
Як встановлено за матеріалами справи, підставою звернення позивача до суду з позовом про противність бездіяльності Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти у сумі 168 500,00 грн., 9 950,00 Євро та 4 300,00 доларів США, арешт щодо яких було скасовано ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 23.05.2023 року у справі № 204/435/21 – стала відмова відповідача у поверненні грошових коштів на виконання ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2023 р. №204/435/21, чим на переконання позивача порушено передбачене ст.41 Конституції України його право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власність, що згідно ст.ст.316, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України може бути захищено судом в установленому ч.1 ст.25 КАСУ порядку адміністративним судом за зареєстрованим місцем проживання позивача, яким є Дніпропетровський окружний адміністративний суд.
Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, суд першої інстанції спираючись на положення ч.1   ст.2, п.7 ч.1 ст.4,    п.1 ч.1 і п.2 ч.2 ст.19,   п.1 ч.1 ст.170 КАС України   виходив з того, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, а визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Перевіряючи правомірність відмови суду першої інстанції по цій справі  у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України, який передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів виходить з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, але сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції даної справи, колегія суддів виходить із суті права та інтересу, за захистом якого звернувся позивач, а також із заявлених у цій справі вимог, змісту та юридичної природи обставин у справі, а також характеру спірних правовідносин у сукупності.
Оскільки визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору, то публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин, що узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Велика Палата неодноразово наголошувала, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Тобто, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а та від 17 червня 2020 року у справі № 826/10249/18).
Отже, публічно-владні управлінські функції передбачають прямий безпосередній публічно-владний вплив на іншого суб`єкта цих правовідносин, який є обов`язковим для цього суб`єкта. Публічно-владний вплив також означає, що суб`єкт владних повноважень наділений законними повноваженнями вирішувати питання про права, свободи та інтереси іншого суб`єкта, який вступає з ним у правові відносини.
Оскільки зміст публічних правовідносин передбачає наявність відносин влади і підпорядкування, що у даному випадку відсутнє виходячи навіть зі змісту адміністративного позову ОСОБА_1 , який детально описує підставу виникнення спору з відповідачем у звязку із неспівпадінням сум вилучених в межах кримінального провадження №   42019041690000063 при обшуку грошових коштів, які зазначені описовій частині Ухвали про управління та Ухвали про скасування арешту і в резолютивній частині Ухвали про скасування арешту, а також з відмінністю суми коштів, яку позивач вимагає до повернення від суми, що була прийнята в управління АРМА за вирахуванням суми повернення ОСОБА_2 відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2022 року у справі № 204/1737/22 - колегія суддів звертає увагу на матеріально-правову підставу заявлених позивачем у цій справі вимог, яким позивачем визначено норми  ст.ст.316, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, а фактичною підставою зазначено те, що неповернення відповідачем на його вимогу грошових коштів пов`язано з тим, що  на сьогоднішній день в АРМА перебуває сума менше, ніж та з якої було скасовано арешт.
Наведене вище на переконання колегії суддів свідчить, що ініційований позивачем у цій справі спір не може бути віднесений до категорії публічно-правових, і відповідно, не може бути розглянутий судом адміністративної юрисдикції виходячи навіть з того, що встановлених ст.245 КАС України загальних способів захисту права у публічно-правових відносинах такий спосіб захисту, як вимога власника про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном не належить.
Отже, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту інтересів у спірних правовідносинах, який направлений на повернення у його власність грошових коштів раніше вилучених в межах кримінального провадження, яке ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.11.2021 року закрито стосовно ОСОБА_1 і інших осіб на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України – є характерним саме для приватноправового спору та не властивий публічно-правовим правовідносинам.
Беручи до уваги вищенаведене та суть спірних правовідносин у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про непідвідомчість судам адміністративної юрисдикції даної справи за позовом ОСОБА_1 , і доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують. 
Проте, на відміну від суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що позивачу слід вирішувати спір про повернення у його власність раніше вилучених в межах кримінального провадження грошових коштів в порядку Цивільного та Цивільно-процесуального законодавства, але вказана підстава не може слугувати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і для задоволення вимог апеляційної скарги позивача. 
Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив оскаржувану у цій справі ухвалу про відмову у відкритті провадження з дотриманням норм процесуального права та правил предметної юрисдикції, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року – залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
  
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов