ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 липня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 333/6241/23	
                                                                                                           (суддя Холод Р.С., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Шальєвої В.А.,     
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2024 року у справі №333/6241/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

                                                        ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 25 липня 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в якому, просить скасувати постанову серії БАБ №706175 від 15.07.2023 року, винесену поліцейським СРПП ВП №1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області Беспалим О.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. та закрити провадження у адміністративній справі.
Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.6 ст.121 КУпАП та відповідачем не надано доказів в підтвердження вчинення позивачем правопорушення за яке його притягнуто до відповідальності. 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2024 року позов задоволено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не довів правомірності свого рішення, оскільки не надав доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з постановою серії БАБ №706175 від 15.07.2023 року, винесеною поліцейським СРПП ВП №1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області Беспалим О.В., 15.07.2023 року, о 08 год. 45 хв., ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ГАЗ 2752 д.н.з. № НОМЕР_1 , на якому було встановлено газобалонне обладнання, без відповідного дозволу поліції, чим порушив п.2.9в Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП (а.с.10).
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.
Відповідно до частини 6 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 2.9в Правил дорожнього руху України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Разом з цим, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Тобто, належним доказом правопорушення є фотофіксація або відеофіксація вчиненого правопорушення.
Натомість, відповідач в підтвердження законності свого рішення щодо притягнення позивача до відповідальності не надав суду жодних доказів. 
Отже, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, вина позивача у вчинені правопорушення відповідачем суду не доведена.  
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Проте, відповідач зазначеного обов`язку не виконав. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що рапорт працівника поліції не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки рапорт не є документом, що фіксує адміністративне правопорушення. 
Разом з цим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності за керування водієм транспортним засобом, що не зареєстрований або не перереєстрований в Україні в установленому порядку, в той час як зазначений у постанові склад адміністративного правопорушення зводиться до керування водієм транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що визначено частиною 1 статті 121 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 18 Порядку переобладнання транспортних засобів визначено, що перереєстрація транспортного засобу, що переобладнаний, проводиться територіальним органом з надання сервісних послуг МВС відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388.
Із зазначених нормативно-правових актів вбачається, що переобладнання автомобіля для його роботи на газовому моторному паливі, тягне обов`язок, здійснити його перереєстрацію.
У відповідності до пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані перереєструвати транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання), або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.
У зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за №64/2022 введено військовий стан, який тривав і на момент винесення оскаржуваної постанови, а саме станом 15.07.2023 року, а тому відповідач не мав підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області – залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2024 року у справі №333/6241/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 23 липня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва