ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2024 року
м. Київ
справа № 233/106/22
провадження № 51-7775км23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції 
захисника                                       ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 
2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021052380000461,  за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Лукашівка Красноградського району Харківської області, проживаючого у 
 АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.
Історія справи і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 
17 липня 2023 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: 
-      ч. 3 ст. 307 - строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому на праві власності; 
-      ч. 2 ст. 309 КК України - строком на 2 роки. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому на праві власності.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і долю речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, 30 липня 2021 року о 12:18 будучи на території м. Добропілля Донецької області, за допомогою відповідного телеграм боту, який установлено на його мобільному телефоні, у невстановленої особи замовив особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) в особливо великих розмірах з метою подальшого її збуту на території АДРЕСА_1 шляхом розміщення «закладок» із наркотичними засобами для особистого збагачення.
Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, ОСОБА_7 31 липня 2021 року о 13:21 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_8 та попросив відвезти його до м. Бахмута Донецької області. 
Надалі ОСОБА_8 , будучи необізнаним про протиправні наміри ОСОБА_7 , на автомобілі поїхав з ним до відповідної ділянки на 
АДРЕСА_2 , де невстановленою особою було залишено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено в особливо великих розмірах, яку ОСОБА_7 незаконно придбав з метою збуту  та яку помістив до належної йому спортивної сумки та став зберігати при собі для її подальшого збуту в особливо великих розмірах.
Зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, в особливо великих розмірах, ОСОБА_7 сів до автомобіля під керуванням ОСОБА_8 та попрямував до м. Бахмута Донецької області для подальшого збуту наркотичного засобу в особливо великих розмірах невстановленим особам, тим самим здійснив незаконне умисне перевезення особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, в особливо великих розмірах з метою збуту.
31 липня 2021 року приблизно о 19:15, коли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проїжджали через блок пост біля м. Костянтинівки Донецької області, автомобіль був зупинений працівниками поліції.
Надалі 31 липня 2021 року в період з 21:31 до 22:00 під час проведеного у встановленому законом порядку огляду місця події ОСОБА_7 добровільно видав наркотичні засоби, які він мав при собі, а саме 88 пакетів із кристалічною речовиною, що містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 22,3568 г, що становить особливо великий розмір.
Крім того, не пізніше 22 листопада 2021 року (більш точного часу судовим розглядом не встановлено) в ОСОБА_7 виник протиправний умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, обіг яких заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), без мети збуту.
Реалізуючи свій протиправний умисел, не пізніше 22 листопада 2021 року (більш точного часу судовим розглядом не встановлено), у невстановленому місці ОСОБА_7 , діючи умисно, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), яку діючи умисно, незаконно став зберігати у кімнаті за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , яку було виявлено та вилучено працівниками поліції під час проведення обшуку, загальна маса якої -2,1362 г, що становить великий розмір.
Суд першої інстанції кваліфікував діяння та засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, до остаточного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому на праві власності. 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Засуджений ОСОБА_7 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, в порядку касаційного розгляду має відповісти на доводи щодо:
-      доведеності вини засудженого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, належними та допустимими доказами;
-      постановлення ухвали суду апеляційної інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винності та правильності кваліфікації своїх дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, ставить питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в апеляційному суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування своїх вимог засуджений указує на неповноту судового розгляду місцевим судом та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Надаючи власну оцінку доказам та не погоджуючись із фактичними обставинами цього провадження, засуджений стверджує, що відсутні належні й допустимі докази, які доводять його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 
При цьому зазначає, що в основу обвинувального вироку було безпідставно покладено неправдиві показання свідка ОСОБА_8 щодо обставин скоєного кримінального правопорушення. 
Також стверджує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок місцевого суду без змін, не звернув уваги на доводи в поданих апеляційних скаргах, не надав на них вичерпних відповідей, повторно не дослідив зібраних у кримінальному провадженні доказів, унаслідок чого не встановив дійсних обставин справи, необґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні на касаційну скаргу засудженого прокурор наводить аргументи на спростування її доводів, та просить скаргу залишити без задоволення як безпідставну.
У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу засудженого, а прокурор заперечив щодо її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Оспорювання засудженим установлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що зводиться до  тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, установлених судами попередніх інстанцій.
Висновки суду про винність ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Щодо доводів засудженого про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, належними та допустимими доказами.
Варто зазначити, що відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як визначено положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вирок суду першої інстанції повинен містити, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
За приписами ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційній скарзі та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності,  допустимості,  достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Повертаючись до матеріалів цього кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що в ході судового провадження засуджений своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, не визнав, при цьому виклав свою версію події, яка судом була спростована на підставі ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказів. 
Надалі констатував, що за встановлених фактичних обставин надані стороною обвинувачення докази доводять наявність у діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 
У свою чергу суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення апеляційні скарги засудженого та його захисника в частині встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, не виявив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
Колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій навели переконливі аргументи на обґрунтування такого висновку, а тому доводи касаційної скарги засудженого про недоведеність належними та допустимими доказами його винності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону, виходячи з указаного вище.
Так, відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.
Місцевий суд належним чином вирішив питання стосовно допустимості всіх доказів у провадженні. Оцінку доказів провів згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення саме обвинувального вироку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, мотивуючи своє рішення про доведеність винності засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, суд першої інстанції узяв до уваги показання свідка ОСОБА_8 щодо подій, які передували його спільній із засудженим поїздці до м. Бахмута Донецької області, обставин зупинення працівниками поліції на блок пості перед м. Костянтинівкою Донецької області керованого ним автомобіля з пасажиром ОСОБА_7 , а також про обставини виявлення працівниками поліції у засудженого в сумці, яка була зафіксована у нього на нозі, згортка у формі кулі. Пізніше з`ясувалося, що це були «закладки», які містили наркотичні засоби, за розкладення яких, зі слів засудженого, платять гроші. Про те, що у засудженого під час поїздки були зазначені вище «закладки», він обізнаний не був. 
Стосовно доводів касаційної скарги засудженого щодо безпідставного покладення судом першої інстанції в основу свого рішення неправдивих показань зазначеного свідка, то вони не ґрунтуються на вимогах законодавства та спростовуються матеріалами провадження, оскільки допит свідка місцевим судом було проведено у відповідності до вимог ст. 352 КПК України, зокрема попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання. У свою чергу апеляційний суд під час апеляційного перегляду цього провадження не знайшов підстав сумніватися в правдивості показань свідка ОСОБА_8 на підтвердження винуватості засудженого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 
ст. 307 КК України. 
При цьому показання свідка повністю підтверджуються іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами та доповнюють один одного.
Отже, відповідні показання свідка є логічними, послідовними узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а тому суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про те, що об`єктивних підстав не довіряти їм немає, з чим погоджується і колегія суддів. 
Тому доводи касаційної скарги про протилежне є неприйнятними.
Водночас суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав досліджені письмові докази, зокрема: 
- протокол огляду місця події від 31 липня 2021 року, в ході якого було оглянуто територію блок поста 2П001 (модуль), на якому зупинено транспортний засіб з пасажиром ОСОБА_7 , який добровільно видав наркотичні засоби, що він мав при собі, та належний йому мобільний телефон;
- висновок експертизи № СЕ-19/105-21/5944-НЗПРАП від 21 вересня 2021 року, відповідно до якого: 1) надані на дослідження кристалічні речовини білого кольору містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Маса PVP у цих речовинах загальною масою 14,7770 г становить 11,3901 г; 2) надані на дослідження кристалічні речовини коричневого кольору містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Маса PVP у цих речовинах загальною масою 
15,1767 г становить 10,9667 г;
- протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 даними якого останній детально та поетапно розповів та показав дії ОСОБА_7 до виявлення працівниками правоохоронного органу заборонених психотропних речовин;
- протокол огляду речей від 15 листопада 2021 року, згідно з яким об`єктом була  є флешкарта «Patriot» micro SD об`ємом 32 Gb, інв. № 83т. Під час відкриття виявлено теку з назвою «files», де виявлено вісім різних тек, серед яких мається тека з назвою «Image». При відкритті вказаної теки виявлено 6443 фотозображення. Переглянувши усі фото зображення, було виявлено 731 фотозображення. Серед 731 фото зображень маються фотозображення з зображенням місцевості, на яких маються умовні позначки у вигляді червоного хрестика, координати з зазначенням широти та довготи. На деяких фотозображеннях міститься дата. У ході огляду фотозображень було виявлено фотозображення з назвою «- 5197361520441407135_121». При відкритті вказаного фотозображення встановлено, що на ньому зображено місцевість, на якій містяться залізобетонні плити. У середині фотозображення міститься червоний хрестик. Внизу є написи: «широта: НОМЕР_2, долгота: НОМЕР_1 , Возвышение: 191.75 = - 4м. Точность: 1.8м, Описание: м.к. 88шт. 44ш. 0.50 г, 44ш. 0.25 г ». Далі за допомогою додатку « Google Chrome » було відкрито мапу за посиланням  ІНФОРМАЦІЯ_3 . У пошуковому рядку введено координати з фотозображення «-5197361520441407135_121», а саме: НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , та встановлено, що місце, вказане за цими координатами, розташоване по АДРЕСА_2. Під час огляду з 30 фотозображень було складено та роздруковано фототаблицю.
- протокол огляду речей від 19 листопада 2021 року, в ході якого оглянуто телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_4 », із фототаблицею;
- протокол огляду речей від 19 листопада 2021 року, об`єктом огляду якого є флешкарта «Patriot», номер 40109058010000001749 , на якій збережено переписку ОСОБА_7 в застосунку «Telegram» з особами, які залучені до вчинення злочину;
- протокол огляду місця події від 22 листопада 2021 року, яким було зафіксовано результати огляду ділянки місцевості з координатами: широта: НОМЕР_2, довгота: 37.091408, та яка знаходиться біля 
АДРЕСА_2 на території торговельного ринку. На ділянці з указаними координатами розміщені залізобетонні плити, що є тим місцем, де наприкінці липня 2021 року засуджений узяв полімерний згорток з наркотичними засобами та мав намір їх збути в АДРЕСА_1 шляхом розкладання «закладок».
- протокол огляду речей від 01 грудня 2021 року за участю ОСОБА_7 , яким зафіксовано наступне: за допомогою ноутбуку «НР» було здійснено запуск додатку «Googlе Chrome», в якому було відкрито мапу за посиланням «Google maps». Після чого ОСОБА_7 пояснив, що перебуваючи на території 
м. Добропілля, йому на мобільний телефон прийшла фотографія з позначенням місця великого кладу, який йому потрібно було розкласти в АДРЕСА_1 . Після того як він підняв клад з наркотичними речовинами, він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_8 , зустрівся з ним біля закритого переїзду та вказав це місце на мапі (координати: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ). Зустрівшись на вказаному місці, вони поїхали до м. Бахмут Донецької області для того, щоб ОСОБА_7 зробив 88 закладок з наркотичними речовинами, які він мав при собі з кладу, через міста Покровськ, Мирноград , Костянтинівку , однак на блок посту в м. Костянтинівці він був зупинений працівниками поліції та у нього були виявлені наркотичні засоби. Також ОСОБА_7 пояснив, що до цього кримінального правопорушення більше ніхто не причетний;
- протокол огляду речей від 08 січня 2022 року, а саме флешкарти «Patriot», номер 40109058010000001749 , за даними якого було здійснено відтворення файлів на вказаній флешкарті та зафіксовано листування ОСОБА_7 щодо розповсюдження психотропних речовин.
У свою чергу колегія суддів акцентує на тому, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, полягає в незаконному виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні, пересиланні, незаконному збуті наркотичних засобів, психотропних речовинабо їх аналогів. 
Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується прямим умислом і метою збуту при виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні чи пересиланні особою наркотичних засобів або психотропних речовин, про що можуть свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає
їх, тощо. 
При цьому, якщо висновок про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то у такому разі повинні бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться у володінні особи, та її розфасування. Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно і т. ін.), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби такої особи у власному вживанні, то в цьому разі може мати місце умисел на збут.
Про умисел ОСОБА_7 на збут наркотичних засобів свідчить як особливо великий розмір, так і спосіб упакування та розфасування виявлених у нього психотропних речовин. 
Так, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених у ході судового розгляду, зокрема способу вчинення злочину, великої кількості (88 штук) розфасованих в окремі пакетики психотропних речовин, поведінки засудженого, що передувала події, та його поведінки під час і після вчинення кримінального правопорушення, суд достеменно встановив, що засуджений ОСОБА_7 , будучи обізнаним щодо кримінальної відповідальності за правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, для уникнення відповідальності застосовуючи методи конспірації за допомогою мобільного додатку «Telegram» з метою унеможливлення ідентифікації осіб, а також маючи намір збувати психотропні речовини не з рук в руки, а шляхом здійснення «закладок» та їх фотофіксації і визначення координат, які потім мають бути передані певному набувачу, з метою отримання певної винагороди (що не має значення для правопорушень цього виду), 31 липня 2021 року у м. Добропіллі Донецької області незаконно придбав, після чого зберігав при собі та перевозив до м. Бахмута Донецької області особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах з метою збуту.
Таким чином, враховуючи сукупність вищезазначених доказів, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд,  дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах. Цей висновок є обґрунтованим і не викликає сумніву у колегії суддів.
Необхідно зазначити, що суд першої інстанції забезпечив сторонам усі можливості для реалізації прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, дослідив усі надані сторонами провадження докази, не встановив будь-яких перешкод у поданні сторонами доказів та заявленні клопотань. 
Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані протоколів слідчих дій та експертних висновків на підставі ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, і правильно поклав їх в основу вироку.
Отже, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази кожен із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, а згодом й апеляційний суд, зробили правильний висновок про винність засудженого  ОСОБА_7 , зокрема  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, з узгоджених між собою доказів, зібраних у кримінальному провадженні. З таким висновком погоджується і колегія суддів. Винуватість засудженого доведено «поза розумним сумнівом».
 
Крім того, суд дотримався норм, установлених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. 
Доводи касаційної скарги засудженого про те, що суд першої інстанції залишив без уваги клопотання про призначення ряду експертиз, є неприйнятними, оскільки суд першої інстанції ці клопотання вирішив відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Отже, суд правильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України.
Тому доводи касаційної скарги засудженого про протилежне є безпідставними  та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Щодо тверджень засудженого про те, що апеляційний суд, порушуючи вимоги 
ст. 404 КПК України, безпідставно не здійснив повторне дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у поданій апеляційній скарзі засуджений просив відповідно до ст. 404 КПК України повторно дослідити ряд доказів.
Однак засуджений не наводив обґрунтувань, які б вказували, що докази були досліджені судом першої інстанції неповністю чи з порушеннями, а підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, для повторного їх дослідження апеляційним судом встановлено не було.
Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначений факт свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.
Обмежившись аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. 
За результатами перегляду вироку, суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, даною місцевим судом, а отже, застосована ним процедура не суперечила встановленій у ст. 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції апеляційний суд не допустив порушень вимог ст. 404 КПК України, а тому доводи касаційної скарги засудженого в цій частині є безпідставними.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційних скаргах засудженого та його захисника, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційні скарги необґрунтованими, та належним чином мотивував свою позицію. 
Тож, доводи касаційної скарги засудженого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції є неспроможними.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції залишає судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення у разі відсутності підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для його скасування або зміни.
Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування чи зміни оскарженого судового рішення, під час перевірки цього кримінального провадження колегією суддів не встановлено.
Дії засудженого ОСОБА_7 суд правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 307 КК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу засудженого має бути залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:                                                           
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                            ОСОБА_3