СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року                          м. Харків                        Справа № 905/55/24 (905/1201/23)  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Плахов О.В.
при секретарі  Семенові  О.Є.        
за участю:  
позивача -      адвокат Будник К.А., свідоцтво від 10.04.2018 року серії КВ №000151; 
відповідача -   адвокат Середа В.В., свідоцтво від 15.02.2013 року №1371; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon"         апеляційну скаргу     представника  Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія   “Нафтогаз України” -   адвоката  Моісеєва Ю.О.       (вх. №1191Д/1-18) 
на рішення     господарського суду Донецької      області від 15.04.2024 року у справі №905/55/24 (905/1201/23), ухвалене       в приміщенні господарського суду Донецької           області (суддя  Зекунов Е.В.),  повний  текст якого складено    18.04.2024  року 
за позовом Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України”
до  відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Східенерго”
про стягнення 16 747 685,91 грн.,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду  Донецької           області від 15.04.2024 року  у справі № 905/55/24 (905/1201/23) у задоволенні позову відмовлено повністю.
        Представник  Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України” -   адвокат Моісеєв Ю.О.      з  рішенням  господарського суду першої інстанції не погодився        та звернувся     до Східного апеляційного господарського суду  через систему "Електронний суд" з апеляційною скаргою в електронній формі,   в якій просить скасувати рішення        господарського суду Донецької              області від 15.04.2024 року у справі та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути     з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Східенерго”   на користь Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України” 16 747 685,91 грн. вартості безпідставно набутого майна - природного газу.
          Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке. 
                    ТОВ “ДТЕК Східенерго”   порушило умови щодо своєчасності розрахунків з НАК “Нафтогаз України”, тобто п.  11 Положення №867, що підтверджується інформацією про стан розрахунків та відомостями про бухгалтерські операції (додатки 11 – 14 до позову). 
                    ТОВ “ДТЕК Східенерго” було обізнано про обов`язок самостійно припинити використання природного газу, що підтверджується повідомленнями НАК “Нафтогаз України”  від 23.01.2020 року та  від 28.02.2020 року (додатки 10 до позову). 
                    Відповідач не виконав свій обов`язок самостійно припинити використання природного газу та у період з 01.04.2020 року  по 04.04.2020 року  набув природний газ загальним обсягом 506 283,19 куб. м., що підтверджується відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС (додатки 19 -21 до позову). 
                    У період з 01.04.2020 року  по 04.04.2020 року  ТОВ “ДТЕК Східенерго”   набуло природний газ всупереч меті і юридичному змісту договорів ПСО та Положення №867, оскільки було обізнано, що договори ПСО та Положення №867 передбачають можливість отримання природного газу лише за умови своєчасних розрахунків з Компанією;  згідно п.  6.2. договорів ПСО було зобов`язано самостійно припинити використання природного газу у випадку відсутності своєчасних розрахунків, проте свій обов`язок не виконало та відбір газу не припинило. 
                    Посилається на правові висновки, викладені у постанові   Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року  у справі № 753/15556/15-ц.
                    Позивачем  долучено докази які спростують обставини, які суд визнав преюдиційними, а саме  того, що вимоги Розпорядження №921-р, Положення №867 та договорів ПСО, передбачали для відповідача можливість отримання природного газу виключно за умови здійснення належних розрахунків з Компанією та зобов`язували відповідача самостійно припинити відбір газу у разі порушення таких умов;   включення ТОВ “ДТЕК Східенерго”   до реєстру споживачів постачальника не створює підстав для визнання природного газу таким, що поставлений згідно умов договорів ПСО.
                    Згідно Розпорядження №921-р, Положення №867, Примірного договору, Правил постачання природного газу та договорів ПСО, відповідач міг відбирати природний газ виключно за умови належних розрахунків з Компанією, а недотримавшись таких умов був зобов`язаний самостійно припинити газоспоживання;  висновки суду першої інстанції про те, що Розпорядження №921-р не передбачає можливості припинення постачання природного газу у зв`язку з несплатою вартості поставленого позивачу природного газу є необґрунтованими та спростовуються змістом пункту 1 такого Розпорядження.
Протоколом  автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2024 року,   суддею – доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.    
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами  Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року,  №58/2023 від 06.02.2023 року,  №254/2023 від 01.05.2023 року,  №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023  року, №49/2024 від 05.02.2024 року, №271/2024  від 06.05.2024 року  відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14  травня   2024 року строком на 90 діб.
        Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 “Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану” встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua.  
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.05.2024 року апеляційну скаргу   представника  Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України” -   адвоката  Моісеєва Ю.О.        на рішення     господарського суду Донецької            області від 15.04.2024  року у справі №905/55/24 (905/1201/23)   залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено,   що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
          До суду апеляційної інстанції від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№6898), на виконання вимог ухвали суду від 08.05.2024 року, яку долучено до матеріалів справи. 
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 року, з метою забезпечення утримання учасників судового процесу від небезпеки, спричиненої триваючою збройною агресією проти України, дотримання захисту життя і здоров`я відвідувачів і працівників суду та з урахуванням заходів, встановлених особливим режимом роботи Східного апеляційного господарського суду під час дії воєнного стану, відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою   представника  Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України” -   адвоката  Моісеєва Ю.О.       на рішення     господарського суду Донецької        області від 19.04.2024 року     у справі №905/55/24 (905/1201/23); учасникам справи    встановлено  строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України,                    з доказами надсилання його апелянту; призначено  справу до розгляду на         "10" липня 2024 р. о 10:30   год. у приміщенні Східного  апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання  №132; запропоновано   учасникам справи  свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua та телекомунікаційної мережі “Електронний суд”; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; запропоновано   учасникам справи    визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що   неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; витребувано   з господарського суду Донецької області матеріали справи №905/55/24 (905/1201/23).
11.06.2024 року на адресу суду від представника  Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Східенерго”  - адвоката Середи В.В.       надійшла заява          (вх.№7980)  про  його     участь в судовому засіданні  в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon",  яку        долучено до матеріалів справи, в якій     останній          просив  надати   можливість участі у   судовому    засіданні, призначеному на  10.07.2024 року о 10:30 год.  та інших судових засіданнях у справі        в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку “EasyCon”.
12.06.2024 року на адресу суду від представника  Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України” - адвоката Будник К.А.        надійшла заява          (вх.№8035)  про  його     участь в судовому засіданні  в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon",  яку       долучено до матеріалів справи, в якій     останній          просив  надати   можливість участі у   судовому    засіданні, призначеному на  10.07.2024 року о 10:30 год.  та інших судових засіданнях у справі        в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку “EasyCon”.
       Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 року, зокрема задоволено   заяву  представника  Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Східенерго”  - адвоката Середи В.В.; судове засідання у справі,  призначене на   10  липня           2024  р.  о  10:30 год.   в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132 ухвалено    провести  за участю  представника  Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Східенерго”  - адвоката Середи В.В.           в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного  представника; вчинено інші процесуальні дії.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 року, зокрема задоволено   заяву  представника  Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України” - адвоката Будник К.А.; судове засідання у справі,  призначене на   10  липня           2024  р.  о  10:30 год.   в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132,  ухвалено  провести  за участю  представника   Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України” - адвоката Будник К.А.       в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного   представника; вчинено інші процесуальні дії.
           17.06.2024 року  на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8141), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що Акціонерним товариством  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України” не додержано вимог п. 6 Порядку припинення/ обмеження газопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 року  №1687 "Про затвердження Порядку пооб`єктового  припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення" та у ТОВ  “ДТЕК Східенерго”   з вини Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія                     “Нафтогаз України” були відсутні правові підстави для самостійного припинення/обмеження споживання природного газу;  відповідач є санкціонованим споживачем природного газу в межах передбачених договорами ПСО, а тому відбір природного газу відбувся на підставі укладених договорів ПСО та у відповідності до вимог Закону; включення відповідача до Реєстру споживачів постачальника з 01.04.2020 року  по 04.04.2020 року  свідчить про те, що він є санкціонованим споживачем природного газу в межах, передбачених договорами постачання обсягів природного газу.
           20.06.2024 року  на адресу суду з господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи №905/55/24 (905/1201/23)   (вх.№8364).
          У судовому засіданні 10.07.2024 року представник позивача підтримав доводи, викладені  в апеляційній скарзі та просив  її задовольнити; представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував. 
          Ухвали  суду від 03.06.2024 року та 13.06.2024 року   надіслано    АТ   “Національна акціонерна компанія        “Нафтогаз України” та ТОВ  “ДТЕК Східенерго”  до електронного кабінету в системі "Електронний суд".         
05.10.2021 року  офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, в зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.
Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у   постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 року  у справі №906/184/21, від 02.11.2022  року у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 року  у справі №916/1716/20, від 22.12.2022 року у справі №922/40/22, де, зокрема, вказано на те, що   чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
Таким чином, надсилання судового рішення в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеному за посиланням https://cabinet.court.gov.ua/login, за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (Електронного кабінету).
       Також, інформацію про дату, час та місце розгляду  справи було розміщено на   офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду  веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".
Окрім того, відповідно до ч. 2     ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”       усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1                          ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвали           суду   апеляційної інстанції  від 03.06.2024 року та від 13.06.2024 року   у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
          Статтею  12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 
Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
        Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).
При цьому, від учасників справи  впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції   справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.
           Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини       від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006      у справі "Красношапка проти України").
        Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених       ст.               42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань                    від учасників справи     щодо відкладення розгляду апеляційної скарги      у зв`язку з заходами,  встановленими особливим режимом роботи  суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні. 
          Розглянувши матеріали справи,   заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським      судом першої інстанції               неоспорених обставин справи,            колегія суддів встановила наступне.
30.09.2019 року між Акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Східенерго” (відповідач, споживач) були укладені договори постачання природного газу №6172/1920-БО-20, №6170/1920-ТЕ-20, №6171/1920-КП-20 та №6173/1920-ЕЕ-20, відповідно до п.  1.1 яких постачальник зобов`язувався поставити споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах, визначених вказаними Договорами.
У п. 2.1 договорів сторонами було погоджено обсяг (об`єм) природного газу, зокрема:
- Договір №6170/1920-ТЕ-20: лютий 2020 року - 1212,45 тис. куб. м.; березень 2020 року - 1024,34 тис. куб. м.; квітень 2020 року - 15 тис. куб. м. (в редакції додаткової угоди від 06.04.2020);- Договір №6171/1920-КП-20: лютий 2020 року - 1510,97 тис. куб. м.; березень 2020 року - 1 273,96 тис. куб. м.; квітень 2020 року - 123,22 тис. куб. м.;- Договір №6172/1920-БО-20: лютий 2020 року - 2,03 тис. куб. м.; березень 2020 року - 2,04 тис. куб. м.; квітень 2020 року – 3,0 тис. куб. м. (в редакції додаткової угоди від 06.04.2020 року);- Договір №6173/1920-ЕЕ-20: лютий   – 29547 тис. куб. м.; березень – 31572 тис. куб. м.; квітень – 1075,5 тис. куб. м. (в редакції додаткової угоди від 06.04.2020 року).
Підписанням вказаних договорів споживач дає згоду постачальнику для включення його до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС, за умови дотримання споживачем п. 3.3 договорів (п. 2.3 договорів).
Постачання газу за   договорами здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС (п. 3.2 договорів).
Постачання (включення споживача до Реєстру споживачів постачальника) та використання (відбір) природного газу за договорами здійснюється виключно за умови дотримання споживачем вимог п. 11 Положення та відсутності реєстрації споживача в реєстрі будь-якого іншого постачальника природного газу (п. 3.3 договорів).
Якщо споживач порушив умови п. 11 Положення, постачальник припиняє постачання газу шляхом виключення споживача з Реєстру без погодження із споживачем. При цьому постачальник надає оператору ГТС повідомлення про виключення споживача з Реєстру, копія цього повідомлення надається споживачу на електронну адресу, зазначену в п. 12 Договорів. Включення споживача до Реєстру відбувається після усунення споживачем фактів, зазначених в повідомленні, виключно в робочі дні, про що постачальник інформує споживача електронною поштою. При цьому додаткова згода споживача на включення до Реєстру не потребується (п. 3.4 Договорів).
Договори набирають чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діють в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договорів).
Листом від 23.01.2020 року  позивач повідомив відповідача   про відсутність правових підстав для подальшого його включення до Реєстру, а також про необхідність самостійно припинити споживання газу з 01.02.2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 року  № 255 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211”, яка набрала чинності 04.04.2020 року, на період встановлення карантину Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” зобов`язано на умовах та у порядку, передбачених Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року №867, здійснювати постачання природного газу виробникам теплової та електричної енергії незалежно від стану виконання умов щодо розрахунків, передбачених пунктом 11 зазначеного Положення, за умови наявності укладених належним чином договорів постачання природного газу з такими виробниками теплової та електричної енергії.
Позивач посилається на те,  що 04.04.2020 року  відповідача включено до Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС і позивач був постачальником природного газу для відповідача з 05.04.2020 року по 30.04.2020  року включно; відповідач у період 01.04.2020 року- 04.04.2020 року споживав природний газ з ресурсів позивача без правової підстави.
Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області, в якому останній просив повернути  в натурі безпідставно набуте  майно  – природний  газ  в обсязі 506283,19 куб.м.
15.04.2024 року господарським судом Донецької області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість                   рішення    господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної                    скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна                   скарга не підлягає    до                 задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях                    Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі                       Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Так, рішенням господарського суду м. Києва у справі №910/1403/20 від 18.11.2020 року, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 року, зобов`язано Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” здійснити реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Східенерго” в Реєстрі споживачів постачальника у лютому, березні 2020 року та з 01.04.2020 року по 04.04.2020 року. 
Як, між іншим,  зазначено у вказаному  судовому рішенні, пунктами 1, 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 року №921-р “Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року” (далі - Розпорядження № 921-р) зобов`язано Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального періоду 2019/20 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах; операторам газорозподільних мереж заборонено відключення та обмеження енергопостачання об`єктів теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від системи розподілу газу в опалювальний період 2019/20 року нижче технологічного мінімуму споживання природного газу.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 12 Закону України “Про ринок природного газу” (в редакції, станом на дату укладення договорів постачання) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Пунктом 11 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 року  №867 (далі - Положення № 867 в редакції, станом на дату укладення договорів постачання) виробник теплової енергії має право з 1 листопада 2018 року по 1 травня 2020  року  придбавати природний газ для всіх категорій використання природного газу у НАК “Нафтогаз України” у разі виконання таких умов: 1) укладення виробником теплової енергії договору постачання природного газу з НАК “Нафтогаз України” відповідно до законодавства; 2) виконання виробником, на якого станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 19-1 Закону України “Про теплопостачання” або якому надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс або індивідуально визначене майно з вироблення теплової енергії, що використовувалися виробником теплової енергії, на якого станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 19-1 Закону України “Про теплопостачання”, обов`язку щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання; 3) виконання виробником теплової енергії, що також придбаває природний газ, у тому числі для виробництва електричної енергії, установлених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 травня 2015 року  №670 “Про порядок розрахунків за спожитий природний газ виробниками електричної енергії, які використовують природний газ для її виробництва” вимог щодо проведення розрахунків з використанням механізму розподілу коштів, що надходять за відпущену електричну енергію на рахунки із спеціальним режимом використання.
Крім того, виробнику теплової енергії необхідно виконати одну з таких умов:  досягнення станом на 23 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу, рівня розрахунків виробника теплової енергії (без урахування штрафних санкцій) з урахуванням суми нарахованих та неперерахованих пільг і субсидій згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року  № 256, за усіма укладеними з НАК “Нафтогаз України” договорами про постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) не нижче 90 відсотків (у період з 1 грудня 2018 року  до 1 квітня 2019 року - не нижче 78 відсотків, а для виробника теплової енергії, управління майном якого здійснює Фонд державного майна і який використовує природний газ для виробництва теплової та електричної енергії, у період з 16 листопада 2018 року до 1 квітня 2019 року - не нижче 60 відсотків); або   укладення з НАК “Нафтогаз України” договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ згідно з типовим договором у рамках реалізації Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” (за наявності відповідної заборгованості) та виконання зазначеного договору; або   подання виробником теплової енергії до НАК “Нафтогаз України” погодженого НАК “Нафтогаз України” та виконавчим органом відповідної місцевої ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року  щодо всіх договорів з НАК “Нафтогаз України”), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, виданої НАК “Нафтогаз України” та виконання такого графіка, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядку розрахунків, установленого між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).
Пунктом 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року  №2496, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року  за №1382/27827 (далі - Правила постачання природного газу в редакції, станом на дату укладення договорів постачання) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.
Відповідно до п. 5 Правил постачання природного газу постачальник із спеціальними обов`язками - це суб`єкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України “Про ринок природного газу” Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу; Реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.
Згідно з п. 13 Розділу ІІ Правил постачання природного газу постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором.
Відповідно до п.  1 Порядку пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 року   №1687 (далі - Порядок припинення (обмеження) газопостачання в редакції, станом на дату укладення Договорів постачання), цей Порядок визначає процедуру припинення (обмеження) газопостачання підприємствам - споживачам природного газу (далі - споживач) у разі порушення ними строку розрахунків за спожитий природний газ або за надані послуги з його транспортування, відмови від зменшення обсягу газоспоживання та переходу на роботу з використанням резервних видів палива згідно з графіками, затвердженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, на період різких похолодань (далі - відповідний графік), а також відбору природного газу за відсутності у споживачів планового обсягу поставки природного газу на поточний місяць (далі - ліміт природного газу), який виділяється постачальником згідно з договором на постачання споживачу природного газу.
Згідно з пунктами 2, 3 Порядку припинення (обмеження) газопостачання газопостачання може бути припинено (обмежено) споживачем або газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугіллям на припинення (обмеження) газопостачання споживачам. Газодобувне, газорозподільне, газотранспортне підприємство з власної ініціативи у разі порушення споживачем строку розрахунків за спожитий природний газ (коли зазначене підприємство є його постачальником) або за надані послуги з його транспортування припиняє або обмежує газопостачання, а у випадку відсутності у споживача ліміту природного газу припиняє газопостачання згідно з умовами договору на транспортування газу. В іншому разі припинення (обмеження) газопостачання здійснюється за дорученням постачальника на підставі укладеного з ним договору.
Пунктом 6 Порядку припинення (обмеження) газопостачання передбачено, що споживач повинен бути повідомлений газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугіллям на припинення (обмеження) газопостачання споживачам (далі - уповноважене підприємство), про припинення (обмеження) газопостачання не менш як за три доби до дати, на яку воно заплановано. На підприємствах металургійної та хімічної промисловості такий строк не може бути менший ніж п`ять діб. З цією метою уповноважене підприємство надсилає споживачеві повідомлення (за встановленою Міненерговугіллям формою), в якому зазначаються підстави та строк (дата і час) припинення (обмеження) газопостачання, і водночас про це інформує відповідний місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, а також територіальні органи Держжитлокомунінспекції.
За змістом   частин 1, 2 Закону України “Про ринок природного газу” з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів. Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.
Пунктом 3 Положення №867 на НАК “Нафтогаз України” покладено спеціальний обов`язок постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме: виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).
Згідно з п. 2 глави 5 Розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року  №2493, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року  за №1378/27823 (далі - Кодекс газотранспортної системи в редакції станом на дату укладення договорів постачання), з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу даним споживачем.
Пунктом 3 глави 5 Розділу IV Кодексу газотранспортної системи визначено, що якщо для споживача відповідно до рішення Кабінету Міністрів України визначений постачальник із спеціальними обов`язками, на якого в установленому порядку покладені обов`язки постачати природний газ такому споживачу (який не має права відмовити такому споживачу в укладанні договору постачання природного газу), оператор газотранспортної системи реєструє такого постачальника за споживачем на інформаційній платформі (на випадок відсутності у такого споживача постачальника). Оператор газотранспортної системи надсилає через інформаційну платформу всім постачальникам із спеціальними обов`язками Реєстр закріплених за ними споживачів. У разі якщо споживач, який додатково включений до Реєстру постачальника із спеціальними обов`язками, буде виключений з Реєстру інших постачальників у певний період постачання, вважається, що діючим постачальником такого споживача у цьому періоді буде визначений закріплений за ним постачальник із спеціальними обов`язками. У разі якщо постачальник із спеціальними обов`язками з причин заборгованості споживача (неналежних розрахунків) хоче відмовитись від фізичного постачання природного газу такому споживачу в певному періоді постачання, він повинен ініціювати заходи з припинення (обмеження) газопостачання такому споживачу відповідно до Правил постачання природного газу.
                    Аргументи апелянта на  те, що ТОВ “ДТЕК Східенерго”   порушило умови щодо своєчасності розрахунків з НАК “Нафтогаз України”, тобто п.  11 Положення №867, що підтверджується інформацією про стан розрахунків та відомостями про бухгалтерські операції (додатки 11 – 14 до позову);  ТОВ “ДТЕК Східенерго” було обізнано про обов`язок самостійно припинити використання природного газу, що підтверджується повідомленнями НАК “Нафтогаз України”  від 23.01.2020 року та від 28.02.2020 року (додатки 10 до позову); відповідач, як зазначає апелянт, не виконав свій обов`язок самостійно припинити використання природного газу та у період з 01.04.2020 року  по 04.04.2020 року  набув природний газ загальним обсягом 506 283,19 куб. м., що підтверджується відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС (додатки 19 -21 до позову); у  період з 01.04.2020 року  по 04.04.2020 року  ТОВ “ДТЕК Східенерго”   набуло природний газ всупереч меті і юридичному змісту договорів ПСО та Положення №867, оскільки було обізнано, що договори ПСО та Положення №867 передбачають можливість отримання природного газу лише за умови своєчасних розрахунків з Компанією;  згідно п.  6.2. договорів ПСО було зобов`язано самостійно припинити використання природного газу у випадку відсутності своєчасних розрахунків, проте свій обов`язок не виконало та відбір газу не припинило, не приймаються.
           Рішенням господарського суду м. Києва у справі №910/1403/20 від 18.11.2020 року, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 року, окрім іншого,  встановлено,  що оскільки Розпорядженням Кабінету Міністрів України №921-р на НАК “Нафтогаз України” було покладено обов`язок щодо безперебійного постачання природного газу ТОВ “ДТЕК Східенерго” як виробнику теплової енергії протягом опалювального періоду 2019/20 року, відтак його невключення до Реєстру споживачів постачальника в опалювальний період є протиправним.
                    Так само, не приймаються аргументи апелянта на те, що позивачем  долучено докази які спростують обставини, які суд визнав преюдиційними, а саме  того, що вимоги Розпорядження №921-р, Положення №867 та договорів ПСО, передбачали для відповідача можливість отримання природного газу виключно за умови здійснення належних розрахунків з Компанією та зобов`язували відповідача самостійно припинити відбір газу у разі порушення таких умов;   включення ТОВ “ДТЕК Східенерго”   до реєстру споживачів постачальника,  на думку апелянта,  не створює підстав для визнання природного газу таким, що поставлений згідно умов договорів ПСО; згідно Розпорядження №921-р, Положення №867, Примірного договору, Правил постачання природного газу та договорів ПСО, відповідач міг відбирати природний газ виключно за умови належних розрахунків з Компанією, а недотримавшись таких умов, як вказує апелянт,  був зобов`язаний самостійно припинити газоспоживання;  висновки суду першої інстанції про те, що Розпорядження №921-р не передбачає можливості припинення постачання природного газу у зв`язку з несплатою вартості поставленого позивачу природного газу є необґрунтованими та спростовуються змістом пункту 1 такого Розпорядження, з огляду на таке. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 року №921-р “Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року”   зобов`язано Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального періоду 2019/20 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах; операторам газорозподільних мереж заборонено відключення та обмеження енергопостачання об`єктів теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від системи розподілу газу в опалювальний період 2019/20 року нижче технологічного мінімуму споживання природного газу.
Разом з цим,  вказане Розпорядження №921-р не містить положень щодо можливості припинення постачання природного газу відповідачем у зв`язку з несплатою вартості поставленого позивачу природного газу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020  року  № 255 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року   № 211" на період встановлення карантину АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язано здійснювати постачання природного газу виробникам теплової та електричної енергії незалежно від стану виконання умов щодо розрахунків.
Наявність заборгованості у ТОВ “ДТЕК Східенерго” з оплати вартості поставленого НАК “Нафтогаз України” природного газу за договорами постачання у справі №910/1403/20, може бути предметом окремого позову. 
Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України, ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню на всій території України.
Згідно   ч. 4 ст. 75 ГПК  України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як зазначає ТОВ “Оператор газотранспортної системи України” у листі №ТОВВИХ-21-4867 від 26.04.2021 року, воно готове надати можливість НАК “Нафтогаз України” виконати рішення господарського суду м. Києва у справі №910/1403/20 від 18.11.2020 року  щодо здійснення реєстрації ТОВ “ДТЕК Східенерго” в Реєстрі споживачів постачальника – НАК “Нафтогаз України” у лютому, березні 2020 року та з 01.04.2020 року по 04.04.2020 року.          
Відносно здійснення реєстрації ТОВ “ДТЕК Східенерго” в Реєстрі споживачів постачальника – НАК “Нафтогаз України” з 01.04.2020  року по 04.04.2020 року,  то така реєстрація здійснена на інформаційній платформі.
Таким чином,   включення відповідача до Реєстру споживачів постачальника з 01.04.2020  року  по 04.04.2020 року   свідчить про те, що він є санкціонованим споживачем природного газу в межах, передбачених договорами постачання обсягів природного газу.
Отже, аргументи  апелянта на те,   що природний газ набутий без достатньої правової підстави не є слушними;  позивач може звертатися з позовом до суду про стягнення заборгованості за договорами постачання (якщо така заборгованість існувала).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК  України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду, а тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Положення ч. 2 ст. 16 ЦК  України та ст. 20 ГК  України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як відшкодування збитків.
Отже, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. 
При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.
У постанові  Верховного Суду від 14.06.2019 року  у справі № 910/6642/18 викладено правовий висновок про те, що вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Позивач просить стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна – природного газу, за період 01.04.2020 року -04.04.2020 року   у розмірі 16747685,91 грн. 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі правові висновки  викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, від 11.09. 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача.
Таким чином, врахувавши обставини, встановлені  рішенням господарського суду м. Києва у справі №910/1403/20 від 18.11.2020 року, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 року,  місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про  те, що у період 01.04.2020 року - 04.04.2020 року  відповідач спожив природний газ з ресурсів позивача на підставі договорів постачання, які діяли в той період. 
                    Посилання апелянта  на правові висновки, викладені у постанові   Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року  у справі № 753/15556/15-ц,  де, зокрема, зазначено на те, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна який суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою передбаченою правовими актами чи правочином, не приймаються. 
         Так, предметом позову у справі № 753/15556/15-ц є стягнення вихідної  допомоги   на підставі  статті  44 КЗпП України.
Колегія суддів  враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке.“Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року  у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).         Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.  32 постанови від 27.03.2018  року №910/17999/16; п.  38 постанови від 25.04.2018 року  № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018  року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року  у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року  у справі № 923/682/16.                   При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п.  60 постанови від 23.06.2020 року у справі №         696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п.  6.30 постанови від 19.05.2020 року  у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року  у справі №         757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року  у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року  у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року  у справі №         910/5394/15-г.”
Таким чином, правовідносини у справі,  на яку    посилається апелянт  та обставини вказаної  справи    №753/15556/15-ц, не є подібними до правовідносин у справі №905/55/24 (905/1201/23),  оскільки предмети та підстави позовів у цих справах,  відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин,  а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах. 
Отже, висновок         місцевого  господарського суду  про  відмову у позові        відповідає       принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників             та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення Європейського суду з прав людини                від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини             у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.           6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.      6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту   було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній  скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту    була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст.    269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  представника  Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія   “Нафтогаз України” -   адвоката  Моісеєва Ю.О.   залишити     без задоволення.
Рішення               господарського суду Донецької        області від 15.04.2024  року   у справі №905/55/24 (905/1201/23)   залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено  18.07.2024 року.

Головуюча    суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           О.В. Плахов