ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 р. 	Справа № 440/2978/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039  по справі № 440/2978/24
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 3619/03-16 від 18.01.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 16.08.1993 по 21.08.2002 до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок спеціального стажу ОСОБА_1 та призначити грошову допомогу, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 3619/03-16 від 18.01.2024 про відмову ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 16.08.1993 по 21.08.2002 до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд.10, м. Фастів, Київська область, 08500, ідентифікаційний код 22933548) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що до страхового стажу, котрий визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-”ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 р. №909 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”і мають страховий стаж (для чоловіків — 35 років, для жінок — 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога. При розгляді заяви позивача встановлено, що в наданих документах про спеціальній стаж період з 16.08.1993 по 22.08.2002 позивач працював на посаді координатора ЮТ на правах заступника директора школи (наразі - Миргородський ліцей ім. Т.Г. Шевченка). Згідно довідки від 08.01.2024 № 01-17/9 посада координатора ЮТ на правах заступника директора школи не входить до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Постанови КМУ від 04.11.1993р. № 909 (із змінами). Стаж роботи складає при призначенні пенсії - 42 роки 03 місяці 01 день. Спеціальний стаж роботи склав 26 років 06 місяців 25 днів. Підсумовуючи все вищенаведене, підстав для призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних розмірів призначеної пенсії немає, тому Головне управління діяло в межах та в спосіб передбачений чинним законодавством України.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач набув право на державне пенсійне забезпечення та отримує пенсію за віком.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому відповідно до Рішення від 01.04.2023 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058. Станом на дату призначення пенсії за віком (01.04.2023) працював на посаді вчителя інформатики Миргородського ліцею ім. Т.Г. Шевченка, що має комунальну форму власності.
Позивач 12.01.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 3619/03-16 від 18.01.2024 відмовлено ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУ ПФУ в Києвській області від 18.01.2024 не ґрунтується на вимогах законодавства та обставинах, які підлягали врахуванню під час прийняття такого рішення, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
За приписами статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку.
Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок-30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV (далі Порядок №1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік №909).
Згідно з п.4 Порядку №1191 страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Тобто, конструкція зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії до моменту виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.06.2021р. у справі №328/1620/17, умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV. Слід зазначити й про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
Отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Судовим розглядом встановлено, що при винесенні спірного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області не враховано Акту перевірки обґрунтованості видачі довідки про підтвердження стажу для обчислення пенсії від 02.01.2024 № 1600-0903-1/3 (3), складеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яким, серед іншого, встановлено наступне:
" Відповідно до перевірених наказів ОСОБА_1 :
з 16.08.1993 призначений на посаду координатора ІОТ на правах заступника директора школи відповідно до наказу №113 від 16.08.1993 міського відділу освіти (н. №42 від 16.08.1993 середньої школи №6);
з 22.08.2002 куратор з інформатики переведений на неповну ставку посади вчителя інформатики (н. №27 від 22.08.2002 НВК Шевченка м. Миргорода).
Відповідно до наказів “Про затвердження тижневого навантаження" затверджено тижневе навантаження вчителям, в т.ч. ОСОБА_1 :
на 1993/1994 навчальний рік "інформатика” 9 годин (н. № 50 від 28.08.1993);
на 1994/1995 навчальний рік "інформатика” 7 годин (н, № 47 від 29.08. 1994);
на 1995/1996 навчальний рік "інформатика” 12/1 годин (н. № 75 від 29.08.1995);
на 1996/1997 навчальний рік "інформатика” 18 годин (н. № 57 від 26.08.1996);
на 1997/1998 навчальний рік "інформатика” 17 годин (н, № 34 від 28.08.1997);
на 1998/1999 навчальний рік "інформатика” 15 годин (н. № 43 від 26.08.1998);
на 1999/2000 навчальний рік "математика” 16+3 годин (н. № 29 від 27.08.1999) (предмет "інформатика” відсутній в наказі);
на 2001-2002 навчальний рік "інформатика” 9 годин (н. № 44 від 29.08.2001);
на 2002-2003 навчальний рік "інформатика” 8 годин (н. № 29 від 29.08.2002).
На навчальний 2000-2001 рік в книзі наказів наказ “Про затвердження тижневого навантаження” відсутній.
Крім того відповідно до вибірково перевірених наказів ОСОБА_1 :
з 01.09.2000 встановлена доплата 12% посадового окладу за проведення уроків з основ інформатики (н. №44 від 30.08.2000 “Про встановлення доплат за несприятливі умови праці в кабінетах інформатики...”);
встановлено оклад на 5% менше 0,75 ставки директора (н. №38 від 29.08.2000 “Про затвердження ставок заступникам директора, головному бухгалтеру...”);
встановлено оклад на 5% менше 1 ставки директора (н. №50 від 29.08.2001);
12% посадового окладу за проведення уроків інформатики (н.№43 від 26.08.2003); з 01.09.2000 призначений відповідальним за профілактику дорожнього травматизму, викладання ОБЖД в 5-1 1 класах (н.№40 від 29.08.2000);
з 01.09.2001 призначений відповідальним за профілактику дорожнього травматизму, викладання ОБЖД в 5-11 класах (н.№51 від 29.08.2001).
При перевірці особової справи №40 ОСОБА_1 :
відповідно до атестаційного листа від 25.04.1994 посада зазначена як “вчитель інформатики і обчислювальної техніки, куратор викладання інформатики” відповідає займаній посаді, підтверджено кваліфікацію “спеціаліст 1 категорії, 17 тарифний розряд заробітної плати, присвоєно звання “старший учитель”;
відповідно до атестаційного листа від 27.04.1999 посада зазначена як "куратор викладання інформатики, вчитель інформатики і обчислювальної техніки” відповідає займаній посаді, встановлено кваліфікацію “спеціаліст вищої категорії, 18 тарифний розряд заробітної плати, підтверджено звання “старший учитель”.
При перевірці особових рахунків ОСОБА_1 (не завжди можна чітко встановити нарахування заробітної плати по видам нарахувань) встановлено:
1993 посада “вчитель фізики, інформатики” з вересня колонка “ставка”, за зав кабінетом, 12% (шкідливість);
січень-травень 1994 без посад, колонка “основна з/пл” та “за години”; червень-грудень 1994 “вчитель фізики, інформатики”;
1995 “вчитель інформатики”;
1996-1997, 2000 на титульному листку “завуч”, в розрахункових листках “вчитель”; оплата по “окладу” години 5-11, години 1-4; за шкідливість, за звання;
1998-1999, 2001, на титульному листку "завуч”, в розрахункових листках "вчитель”; оплата по "окладу” години 5-11, за шкідливість, за звання;
2002 на титульному листку “завуч”, в розрахункових листках “вчитель”, з січня по серпень оплата по “окладу” години 5-11, за шкідливість, за звання".
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції та зазначає, що посада педагогічного працівника з врахуванням постанов Kабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 та положень постанови Kабінету Міністрів України від 14.06.2000№ 963 поширюється і на посаду вчителя, а тому спірний стаж роботи ОСОБА_1 з 16.08.1993 по 22.08.2002 повинен зараховуватися до пільгового стажу у розумінні пункту “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” навіть попри те, що в період з 16.08.1993 року по 21.08.2002 позивач згідно запису в трудовій книжці займав основну посаду: "заступника директора по впровадженню інформаційних технологій", однак в той же час згідно довідки Миргородського ліцею імені Т.Г.Шевченка від 08.01.2024 №01-17/9 у період з 1993 по 2002 мав педагогічне навантаження, в тому числі виконував обов`язки вчителя інформатики за що отримував відповідні доплати.
Також, слід звергнути увагу, що на момент звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, будь-який з видів пенсії раніше позивачу не призначався, що не заперечується сторонами.
Судова колегія зазначає, що для отримання права на виплату грошової допомоги при призначенні пенсії за віком в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення особа має відповідати таким критеріям: 1) на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058, особа має працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; 2) наявність страхового стажу для чоловіків не менше 35 років на таких посадах; 3) будь-який з видів пенсії раніше ним не призначався.
Так, позивач станом на дату призначення пенсії за віком відповідав вищевказаним критеріям, а відтак позивач має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з аналогічних правовідносин дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” будь-якого іншого виду пенсії. Зазначивши, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 (постанови від 22.03.2019 у справі № 682/2177/17, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17).
Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 233/4308/17 та Верховного Суду, яка викладена у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 450/3061/16-а, від 22 травня 2018 року у справі № 308/5434/17 та від 20 грудня 2018 року у справі № 280/171/17.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київського області віддало перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, у зв`язку з чим відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зарахування вказаного вище періоду роботи.
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 3619/03-16 від 18.01.2024 про відмову ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 16.08.1993 по 21.08.2002 до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.01.2024 було визначено ГУПФ України у Київській області, то саме останній має завершити процедуру призначення позивачу відповідної допомоги.
Відтак, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 по справі №440/2978/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич