УХВАЛА
14 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 553/1642/15-ц
провадження № 61-10739ск24
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ситнік О. М. розглянув касаційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб органів державної виконавчої служби системи Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» за заявою про встановлення судового контролю за виконанням ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року, ухвали Ленінського районного суду 
м. Полтави від 01 листопада 2019 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Придніпровського регіонального департаменту Акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій банку протиправними, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, пов`язаної з порушенням права власності, прав споживачів та
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень.
06 грудня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави встановлено судовий контроль за виконанням ухвали Ленінського районного суду м. Полтави 
від 14 квітня 2020 року, ухвали Ленінського районного суду м. Полтави 
від 01 листопада 2019 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 553/1642/15-ц. 
Зобов`язано начальника Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нещадима І. С., директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М. Є., заступника директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Чорнобая О. Ю. та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С. С. в 15-тиденний термін надати письмовий звіт суду та ОСОБА_1 про фактичне виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року, ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2019 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 553/1642/15-ц.
23 травня 2023 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. 
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року скасовано. 
В задоволенні скарги та заяви ОСОБА_1 відмовлено.
22 квітня 2024 року постановою Верховного Суду в задоволенні клопотання 
ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовлено.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2023 року скасовано, справу № 553/1642/15-ц направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
22 травня 2024 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційні скарги Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2023 року залишено без змін.
25 липня 2024 року Міністерство юстиції України через систему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви. 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що вперше касаційну скаргу, яку повернуто 
08 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду, подано заявником в межах строку на касаційне оскарження. Отримавши ухвалу про повернення його касаційної скарги, він в найкоротший строк звернувся вдруге з касаційною скаргою. 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
Частиною першою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України 
(далі - ЦПК України) визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
22 травня 2024 року Київським апеляційним судом ухвалено оскаржувану постанову, датою складення повного тексту зазначено 22 травня 2024 року.
Заявник обґрунтовує поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження тим, що вперше з касаційною скаргою він звернувся в належний строк в червні 
2024 року. Однак 08 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду його касаційну скаргу повернуто. Вважає, що строки звернення до суду ним не пропущені, оскільки після повернення його касаційної скарги він усунув її недоліки і в найкоротший термін звернувся до Верховного Суду повторно.
Перебіг строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду 
від 22 травня 2024 року розпочався 23 травня 2024 року і закінчився  24 червня 
2024 року.
З касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави 
від 06 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2024 року заявник звернувся 25 липня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Посилання на повторність звернення з касаційною скаргою після усунення обставин, що стали підставою для повернення поданої касаційної скарги, є необґрунтованими, з огляду на таке.
У висновку Верховного Суду в постанові від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначено, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі 
№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
З матеріалів касаційного оскарження встановлено, що 26 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без руху, оскільки заявником не сплачено судовий збір, не зазначено та не обґрунтовано підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України. 
08 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу Міністерства юстиції України повернуто заявнику з підстав того, що заявником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 26 червня 2024 року та не надано виправленої касаційної скарги з зазначенням підстав касаційного оскарження.
Отже повернення вперше поданої Міністерством юстиції України касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.
Повернення касаційної скарги відбулося із причин, які повністю залежали від заявника, що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку в відповідності до висновків, наведених у постанові Верховного Суду 
від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).
Суд не може стимулювати неправомірну поведінку і зловживання процесуальними правами заявника.
З огляду на наведене, в задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження необхідно відмовити.
У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.
Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Касаційну скаргу необхідно залишити без руху та надати заявнику строк для усунення цих недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Визнати наведені в клопотанні Міністерства юстиції України підстави пропуску строку на касаційне оскарження на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2024 року неповажними.
Відмовити в задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про поновлення строку на касаційне оскарження.
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду 
від 22 травня 2024 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                             О. М. Ситнік