ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" серпня 2024 р.                             Справа№ 910/1701/24
               Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Вовка І.В.
суддів:            Сибіги О.М. 
          Палія В.В. 
 
секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю :
представника позивача - адвоката Марковецької В.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія"
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2024
у справі № 910/1701/24 (суддя Паламар П.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги"
до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія"
про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 1 435 583,12 грн, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (ТОВ "Київські енергетичні послуги") звернулося  до  Господарського суду міста Києва  з позовом до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" (ЗАТ "Українська будівельна компанія") про стягнення 1  417  959,84 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 9  321,36 грн. інфляційних втрат та 8  301,92 грн 3 % річних.
Позов мотивовано тим, що відносини сторін врегульовані договором  про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (зареєстровано за реквізитами № 10917017ПУ від 1 грудня 2018), на виконання якого позивач поставив відповідачу за період  вересень-грудень 2023 поставив електричну енергію вартістю 1 417 959,84 грн, проте останній за спожиту електроенергію не сплатив. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача спірну суму боргу, з урахуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У процесі розгляду даної справи позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 11.03.2024, посилаючись на сплату відповідачем заявленої до стягнення суми боргу у сумі 95 649 грн, після звернення до суду з даним  позовом.  

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 у справі № 910/1701/24 позов задоволено частково стягнуто з відповідача на користь позивача 1 322 310,84 грн. боргу, 9321,36 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 8 301,92 грн. 3 % річних, 16 079,21 грн. витрат по оплаті судового збору.
Провадження у справі № 910/1701/24 в частині вимог про стягнення 95 649 грн  боргу закрито.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, з нього на користь позивача підлягають стягненню 1 322 310,84 грн  основного боргу (1 417 959,84 грн-95 649 грн), 9 321,36 грн інфляційних втрат, 8 301,92 грн 3 % річних, відповідно до вимог ст.ст.  622,  624,  625 ЦК України. При цьому, місцевий господарський суд закрив провадження у справі в частині стягнення 95 649 грн основного боргу на підставі  п. 2 ч. 1  ст. 231 ГПК України у зв`язку з тим, що заявлена до стягнення сума боргу у розмірі 95649 грн була погашена  відповідачем після звернення позивача з даним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ЗАТ "Українська будівельна компанія" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 у справі № 910/1701/24  скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір не врахував того, що у зв`язку з форс-мажорними обставинами, якими є військова агресія російської федерації проти України з 24.02.2022 року, на сьогоднішній день відповідач позбавлений можливості виконати свій обов`язок згідно договору перед позивачем, при цьому, як випливає з договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, строк виконання грошового зобов`язання лише продовжується на строк дії форс-мажорних обставин - до моменту припинення/скасування воєнного стану в Україні і, відповідно, до моменту закінчення дії цих обставин на діяльність відповідача, а факт часткового виконання відповідачем грошового зобов`язання за цим договором не може бути свідченням того, що за нинішніх умов він здатний своєчасно і в повному обсязі його виконувати.

Позиції учасників справи

У  відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення  Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 у даній справі без змін, яка таке що прийняте з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2024, матеріали апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" у судовій справі № 910/1701/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Палій В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/1701/24.
10.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/1701/24.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1701/24 за апеляційною скаргою ЗАТ "Українська будівельна компанія"  на рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 та розгляд справи призначено на  14 серпня 2024 о 10 год. 40 хв. 

Порядок розгляду апеляційної скарги

У судове засідання 14.08.2024 з`явився представник позивача, який надав пояснення по справі та заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги. Проте, представник відповідача не з`явився в судове засідання про час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.
Апеляційний господарський  суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,  відзиву на апеляційну скаргу та надані позивачем пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і  процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ "Київські енергетичні послуги" є електропостачальником та отримало ліцензію з постачання електричної енергії споживачам відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 429 від 14 червня 2018.
За п. 8 постанови НКРЕКП "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" № 312 від 14 березня 2018 передбачено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних      послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору), згідно з абз. 5 п. 13  Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії", є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Із матеріалів справи вбачається та як встановлено судом, що між ТОВ "Київські енергетичні послуги"  та ЗАТ "Українська будівельна компанія" було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (зареєстровано за реквізитами № 10917017ПУ від 1 грудня 2018) шляхом оплати рахунка отриманого від постачальника універсальної послуги.
Пунктом 2.1. цього договору передбачено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Згідно п. 5.1 договору споживач розраховується із постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією.
Відповідно до абз. 1, 3 розділу 5 Комерційної пропозиції розрахунок (оплата) за фактично спожиту електричну енергію має здійснюватися у строк вказаний у рахунку, але в будь-якому випадку не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, незалежно від отримання рахунку.
У разі неотримання споживачем рахунку, споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію, в установлені даним розділом строки, за платіжним документом, самостійно оформленим споживачем.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов зазначеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за період вересень-грудень 2023 позивач поставив відповідачу електричну енергію на загальну  вартість 1 417 959,84 грн, що підтверджується рахунками № 10917017/9/1 від 25 вересня 2023, 10917017/10/1 від 25 жовтня 2023, 10917017/11/1 від 25 листопада 2023, 10917017/12/1 від 25 грудня 2023 та платіжними інструкціями №№ 525 від 22 лютого 2024, 528 від 26 лютого 2024, 527 від 23 лютого 2024, проте відповідач вчасно та в повному обсязі не оплатив за цю спожиту електроенергію, сплативши лише після подання позивачем цього позову 95 649 грн боргу, зворотного належним чином не доведено.
 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що  За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 625 Цивільного кодексу України  встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.  
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене та враховуючи те, що відповідач в порушення взятих на себе обов`язків у визначені строки та в повному обсязі не розрахувався за поставлену в спірний період електричну енергію, що підтверджується належними та допустимими доказами, в розумінні ст. ст. 76,77 ГПК України, то позивач вправі вимагати сплати боргу, з урахуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги стягнувши з відповідача на користь позивача 1 322 310,84 грн заборгованості, 9321,36 грн. інфляційних втрат та 8 301,92 грн. 3 % річних.
Разом з тим, місцевий господарський суд правомірно закрив провадження у даній справі в частині вимог про стягнення 95  649 грн боргу, на підставі п. 2 ч. 1  ст. 231 ГПК України, оскільки заявлена до стягнення сума заборгованості у розмірі 95 649 грн сплачена відповідачем після звернення позивача з цим позовом до суду та враховуючи заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 11.03.2024, з таким висновком погоджується апеляційний господарський суд. 
Відтак, враховуючи встановлені обставини та наведені мотиви, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку про наявність правових  підстав для часткового задоволення даного позову та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 у даній справі, при ухваленні якого, з огляду на встановлені судом обставини, відсутні порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду зроблені на підставі повно та належно досліджених доказів із встановленням всіх необхідних обставин.   
Разом з тим, апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про те, що обставини форс-мажору, спричиненні військовою агресією російської федерації проти України безпосередньо впивають на строки виконання його зобов`язання перед позивачем, з огляду на таке.
Так, ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), але цей лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
Лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22, від 07.06.2023 у справі №912/750/22.
До того ж, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин (такий висновок викладено в  постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22). 
Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідив та оцінив надані сторонами докази, правильно застосувавши норми права до спірних правовідносин, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 у справі № 910/1701/24 законне та обґрунтоване, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                          ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія"- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 у справі № 910/1701/24 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до                   ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 910/1701/24  повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.08.2024.

Головуючий суддя                                                                        І.В. Вовк 

Судді                                                                                О.М. Сибіга

                                                                                В.В. Палій