ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2024 року          м.Дніпро         Справа №  904/3173/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.
Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 (повний текст складено та підписано 12.10.2023 суддя Рудь І.А.) у справі №904/3173/23
за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд", м. Дніпро
про стягнення штрафних санкцій в сумі 37 701 грн 55 коп. за договором від 05.01.2023 № 06-НХ-23
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 06.06.2023 № 8, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд" штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару в сумі 37 701 грн 55 коп., з яких: 17 618 грн 34 коп. - пеня, 20 083 грн 21 коп. - штраф 7% від вартості непоставленого товару, відповідно до умов договору від 05.01.2023 № 06-НХ-23.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі №904/3173/23 позов Комунального підприємства "Київський метрополітен" задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд" на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" 11 427 грн 88 коп. пені, 20 083 грн 21 коп. штрафу, 2 243 грн 30 коп. витрат зі сплати судового збору. 
Приймаючи оскаржуване рішення господарський суд виходив з того, що на виконання умов договору № 06-НХ-23 від 05.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд" на замовлення Комунального підприємства "Київський метрополітен" поставило йому товар з порушенням строків. Згідно з п. 7.2 договору № 06-НХ-23 від 05.01.2024 у разі затримки поставки товару, або поставки не в повному обсязі, заявленому покупцем, відповідно до п. 5.2. договору, постачальник сплачує штраф у розмірі 0,1% вартості непоставленого товару за кожний день затримки, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд встановив, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 11 427 грн 88 коп. та штраф у розмірі 20 083 грн 21 коп.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач – в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2024 по справі №904/3173/23 скасувати, а справу № 904/3173/23 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено вимоги ст.7, п.3 ч.4 ст. 242 ГПК України, що призвело до порушення прав та інтересів Скаржника під час розгляду справи. Скаржник був позбавлений можливості надати пояснення для встановлення істини по справі.
При винесенні Рішення судом першої інстанції, були взяті недоведені та недостовірні вказані Позивачем обставини справи.
Скаржник на підставі п. 8.4. Договору № 06-НХ-23 направив на його адресу Лист щодо поставки Товару № 133 від 12.03.2023 року у якому повідомив Позивача про те, що у зв`язку з введенням в країні воєнного стану та відсутності через це на ринку Товару імпортного походження, Скаржник не має змоги вчасно та в повному обсязі поставити Товар Позивачу
Під час поставки товару Скаржником на склад Позивача (07.02.2023 року та 07.02.2023 року), Позивач відмовився від підписання документів про поставку йому Товару Скаржником - 07.03.2023 року (на Замовлення від 21.02.2023 року). Товар Позивач прийняв у Скаржника і знаходився він у нього на складі, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Перемоги, 5 - до 27.04.2023 року.
Судом першої інстанції при винесені Рішення було проігноровано п. 8 Обставини непереборної сили Договору та не взято до уваги при винесенні Рішення.
З рішення суду першої інстанції слідує, що не врахувано того, що господарська діяльність Скаржника, напряму знаходиться під негативним впливом військової агресії так, як Товар Скаржника є імпортованим.
Безпідставне стягнення з Скаржника непомірних штрафних санкцій та пені погіршують його фінансове становище і тим самим вносять дисбаланс у договірних зобов`язаннях Сторін.
Скаржник не зміг скористатись своїм правом на надання заперечень, а тому не зміг спростувати доводи Позивача, належними та допустимими доказами так, як не був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та строків поданні Відзиву на позов.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає, що судом першої інстанції з достатньою повнотою досліджено усі обставини справи, дано належну оцінку представленим доказам, обставини, які мають значення по справі, судом встановлено вірно.
Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду Апелянта з висновками суду, по суті їх не спростовують, в чому полягає порушення норм матеріального та процесуального права не наведено, підстав для скасування або зміни рішення не містять.
Позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілан Голд» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі №904/3173/23. 

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2023 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою суду від 06.12.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/3173/23. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/3173/23.
11.12.2023 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 904/3173/23.
18.12.2023 залишено без руху апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі №904/3173/23.
Надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд" строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, а саме:
- оригіналу платіжного документа про доплату судового збору у сумі 661,05 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі №904/3173/23;
- докази реєстрації відповідача, адвоката відповідача в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. 
До канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду додано відповідні докази.
Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що повне рішення апелянтом отримано 15.11.2023.
В матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного листа, в якій зазначено, що копію рішення було направлено апелянту 12.10.2023 (т.1 а.с.52). Так колегія суддів зазначає, що направлення копії рішення на електронну адресу не є належним повідомленням особи. В той час, як в матеріалах справи знаходиться заява про видачу копії рішення (т.1 а.с.55), в якій зазначено, що копію рішення отримано 15.11.2023. Враховуючи викладене, строк на апеляційне оскарження необхідно вираховувати з 15.11.2023 р.
З огляду на вищевикладене суд визнає причини пропуску строку поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.
Ухвалою суду від 26.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі №904/3173/23. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

05.01.2023 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд" (постачальник) укладено договір № 06-НХ-23 (надалі – договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у встановлений строк садово-парковий інвентар, код 44510000-8 "Знаряддя" за ДК 021:2015 (товар), визначений в асортименті, якості, кількості, комплектності та за цінами, зазначеними у технічній специфікації (додаток 1) до договору, що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його вартість.
Згідно з п. 3.3. договору сума договору становить 537 759, 00 грн. 
У п. 4.2 договору сторони погодили, що розрахунок за поставлену партію товару здійснюється покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки замовленої партії товару на склад покупця на підставі видаткової накладної.
За умовами п. 5.1. договору постачальник має поставити товар покупцю партіями за окремими письмовими замовленнями покупця, виходячи з фінансових можливостей та/або виробничих потреб покупця. Замовлення направляються постачальнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Кінцевий строк поставки товару за цим договором – 31.03.2023.
Відповідно до п. 5.2. договору поставка партії замовленого товару здійснюється протягом 10 календарних днів з дати направлення покупцем письмового замовлення постачальнику.
Згідно з п. 5.7. договору датою поставки товару є дата, коли замовлена партія товару була передана у власність покупця в місці поставки. 
Пунктом 6.2. договору передбачено, що покупець має право достроково, в односторонньому порядку, розірвати цей договір (за умови відсутності на поточну дату заборгованості щодо оплати за поставлений товар за цим договором), письмово повідомивши про це постачальника не пізніше ніж за 20 календарних днів до бажаної дати його розірвання без будь-якої компенсації за збитки, які постачальник поніс або може понести, у зв`язку з таким розірванням договору. Повідомлення про розірвання договору направляється постачальнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення (пп. 6.2.1.). 
За умовами пп. 6.3.1. п. 6.3. договору постачальник зобов`язався забезпечити поставку товару у строки, встановлені даним договором. 
У п.7.2. договору сторони погодили, що у разі затримки поставки товару, або поставки не в повному обсязі, заявленому покупцем, відповідно до п. 5.2. договору, постачальник сплачує штраф у розмірі 0,1% вартості непоставленого товару за кожний день затримки, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.
Згідно п. 7.3. договору у разі затримки поставки товару більш як на один місяць понад строку, визначеного п. 5.2. договору, покупець має право в односторонньому порядку припинити дію цього договору (повідомивши про це постачальника письмово) стосовно непоставленого товару без будь-якої компенсації за збитки, які постачальник поніс або може понести через таке розірвання договору.
Відповідно до п. 10.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення підписів печатками сторін і діє виключно до 30 квітня 2023 року.
В специфікації до договору сторони погодили найменування, кількість та загальну ціну товару, яка склала 537 759 грн 00 коп. без ПДВ (а.с.14-19).
На виконання умов договору позивач направив на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням замовлення від 13.01.2023 № 17/11-17 на поставку товару на суму 262 416 грн 00 коп., а також 22.02.2023 направив замовлення від 21.02.2023 № 17/11-84 на поставку товару на суму 275 343 грн 00 коп. (а.с. 20, 21).
Вказані замовлення були отримані відповідачем 24.01.2023р. та 11.03.2023р. ,відповідно,    (про що свідчить відмітка   у рекомендованих   повідомленнях   про вручення     поштового     відправлення. 
Як зазначає позивач, в порушення умов договору відповідач здійснив часткову поставку товару за замовленням від 13.01.2023 № 17/11-17, поставивши товар на суму 250     856 грн 00 коп, що підтверджується видатковою накладною № 1 від 07.02.2023 (а.с. 23); товар за замовленням від 21.02.2023 № 17/11-84 відповідачем поставлений не був.   
21.03.2023 позивач направив на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору на підставі п. 7.3. договору (а.с. 24-27).
В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із претензією від 07.04.2023 № 12/04-174, в якій вимагав сплати штрафні санкції за несвоєчасну поставку товару за спірними замовленнями (а.с. 28-30).
Відповіді відповідача на вказану претензію матеріали справи не містять.
Враховуючи допущення відповідачем порушення строків поставки товару, позивач   відповідно до умов п.7.2. договору нарахував відповідачу: 
- 17 618 грн 34 коп. пені, з яких 4  402 грн 02 коп. - пеня за період з 24.01.2023 по 11.04.2023 за порушення строків поставки товару за замовленням від 13.01.2023 № 17/11-17; 13  216 грн 32 коп. – пеня за період з 22.02.2023 по 11.04.2023 за порушення строків поставки товару за замовленням від 21.02.2023 № 17/11-84;
- 20 083 грн 21 коп. - штраф 7% від вартості непоставленого товару, з яких: 809 грн 20 коп. – штраф за порушення строків поставки товару за замовленням від 13.01.2023 № 17/11-17; 19  274 грн 01 коп. – штраф за порушення строків поставки товару за замовленням від 21.02.2023 № 17/11-84.
Доказів оплати нарахованих позивачем штрафних санкції відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд першої інстанції встановив, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 11 427 грн 88 коп. та штраф у розмірі 20 083 грн 21 коп.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного:
Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (статті 13, 74 ГПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 73 ГПК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що: «…Позивач вказав недостовірну інформацію щодо виконання Скаржником поставки Товару, яка стала підставою для винесення Рішення:
-в своєму позові Позивач(а Суд -1 інстанції в Рішенні) вказує, що:
«...Як зазначає позивач, в порушення умов договору відповідач здійснив часткову поставку товару за замовленням від 13.01.2023 № 17/11-17, поставивши товар на суму 250 856 грн 00 коп, що підтверджується видатковою накладною № 1 від 07.02.2023 (а.с. 23); товар за замовленням від 21.02.2023 № 17/11-84 відповідачем поставлений не був...».
Вказане твердження не відповідає дійсності так, як Скаржник здійснював поставку Товару Позивачу двічі:
першу на Заявку Позивача від 13.01.2023 року(лист Скаржник(Відповідач) отримав - 25.01.2023 року) Скаржник поставив продукцію - 07.02.2023 року;
другу на Заявку Позивача від 21.02.2023 року(лист Скаржник(Відповідач) отримав - 11.03.2023 року) Скаржник поставив продукцію - 07.03.2023 року.
2.2.2. Після, поставки Товару, Позивачу - 07.03.2023 року (на його другу Заявку від 21.02.2023 року), Скаржник на підставі п. 8.4. Договору № 06-НХ-23 направив на його адресу Лист щодо поставки Товару № 133 від 12.03.2023 року у якому повідомив Позивача про те, що у зв`язку з введенням у країні воєнного стану та відсутності через це на ринку Товару імпортного походження, Скаржник не має змоги вчасно та в повному обсязі поставити Товар Позивачу.
Під час поставки товару Скаржником на склад Позивача (07.02.2023 року та 07.02.2023 року), Позивач відмовився від підписання документів про поставку йому Товару Скаржником - 07.03.2023 року(на Замовлення від 21.02.2023 року).
Товар Позивач прийняв у Скаржника і знаходився він у нього на складі, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Перемоги, 5 - до 27.04.2023 року.
2.3. Судом -1 інстанції було допущено порушення норм матеріального права - ст.ст. 11, 525, 526, 538, 629, 655, ст. 692, ч.ч.І, 2. ст.712 ЦК України, ст. 193, ГК У країни,233 ГПК України,
2.3.1. Укладений між сторонами Позивачем та Скаржником договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Позивач прийняв товар від Скаржника та тримав його у себе на складі до 27.04.2023 року
Згідно з п. 5.7. договору датою поставки товару є дата, коли замовлена партія товару була передана у власність покупця в місці поставки. Товар був прийнятий Позивачем без зауважень..» з огляду на наступне:
Згідно з п. 5.7. договору датою поставки товару є дата, коли замовлена партія товару була передана у власність покупця в місці поставки. 
Відповідно до п.5.8 Договору зобов`язання Постачальника щодо поставки замовленої партії товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передання замовленої партії товару належної якості (комплектності) у власність Покупця у місці поставки на підставі видаткової накладної. Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання уповноваженими особами обох сторін видаткової накладної та передання товару Покупцю в місці поставки.
Апелянтом у справі не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передання товару позивачу згідно наведених в апеляційній скарзі обставин, а подана ТОВ «Ілан Голд» копія видаткової накладної  (а.с. 99) не є належними та допустимими доказами, оскільки у графі “отримав” відсутній підпис уповноваженої особи КП "Київський метрополітен", внаслідок чого неможливо ідентифікувати особу, якій передавався зазначений в накладних товар.
Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно колегія судів відхиляє нотаріально посвідчено заяву-пояснення   ОСОБА_1 від 24 жовтня 2023 року.
Пунктом 6.2. договору передбачено, що продавець має право достроково, в односторонньому порядку, розірвати цей договір (за умови відсутності на поточну дату заборгованості щодо оплати за поставлений товар за цим договором), письмово повідомивши про це постачальника не пізніше ніж за 20 календарних днів до бажаної дати його розірвання без будь-якої компенсації за збитки, які постачальник поніс або може понести, у зв`язку з таким розірванням договору. Повідомлення про розірвання договору направляється постачальнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення (пп. 6.2.1.).
За умовами пп. 6.3.1. п. 6.3. договору постачальник зобов`язався забезпечити поставку товару у строки, встановлені даним договором. 
У п.7.2. договору сторони погодили, що у разі затримки поставки   товару, або поставки не в повному обсязі, заявленому покупцем, відповідно до п. 5.2. договору, постачальник сплачує штраф у розмірі 0,1% вартості непоставленого товару за кожний день затримки, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості   непоставленого товару.
Згідно п. 7.3. договору у разі затримки поставки товару більш як на один місяць понад строку, визначеного п. 5.2. договору, покупець має право в односторонньому порядку припинити дію цього договору (повідомивши про це постачальника письмово) стосовно непоставленого товару без будь-якої компенсації за збитки, які постачальник поніс або може понести через таке розірвання договору.
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що : «…2.3.2. Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.
У відповідності до п. 8 Обставини непереборної сили Договору № 06-НХ-23:
п.8.1. Сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання, будь- якого із положень цього Договору, якщо невиконання цього договору або неналежне його виконання є наслідком обставин, що перебуває поза контролем виконавчої Сторони такі, як пожежі, воєнні дії, торгове ембарго, тощо (далі- форс-мажорні обставини;
п.8.2. У випадку настання форс-мажорних обставин строк виконання зобов`язання, Сторонами за цим Договором продовжується відповідно до часу, протягом якого діють такі обставини.
8.3. Якщо форс-мажорні обставини триватимуть понад 6 місяців то цей Договір може бути розірваний Постачальником або Покупцем шляхом письмового повідомлення про це другій стороні.
Отже, Позивач порушив вимоги п.8.3 Договору, розірвавши Договір не через о місяців як вказано у Договорі, а через 9 днів після отримання повідомлення від Скаржнику про форс-мажорні обставини(п.8.4 Договору).
Скаржник, же в свою чергу фактично поставив Товар Позивачу, а не значну кількість недопоставленого Товару, Скаржник міг поставити на протязі місяця про що повідомляв працівникам Позивача.
Судом -1 інстанції при винесені Рішення було проігноровано п. 8 Договору та не взято до уваги при винесенні Рішення.
2.3.3. Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.
При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового оборогу.
Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.
Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок, Позивач не тільки не виконав свого обов`язку сплатити кошти за отриманий Товар, ай ще й ввів Скаржника в додаткові втрати коштів на транспортуванні Товару до Києва на склад Позивача та з Києва в Дніпро на склад Скаржника.
Отже, прийнявши Товар, Позивач своїми діями підтвердив дію Договору та те, що він все ж таки виконає свої зобов`язання по ньому та сплатить кошти за Товар.
Свої зобов`язання Позивач не виконав чим завдав Скаржнику матеріальної шкоди (які склались із витрачених коштів на закупівлі Товару згідно Замовлень Позивача, транспортних витрат по доставці Товару та недоотриманої вигоди).
Згідно п.8.4. Договору Скаржник, як Сторона для якої створилась неможливість виконання його зобов`язання за цим Договором негайно сповістив про це другу Сторону, Позивача.
Позивач, же згідно п.8.3 Договору мав право розірвати Договір лише через 6 місяців, а не 9 днів після отримання Товару.
До того, ж на момент направлення Позивачем листа про розірвання Договору, Товар згідно Замовлень від 25.01.2023р. та 07.02.2023 року уже практично весь знаходився у Позивача на складі.
Судом -1 інстанції при винесені Рішення вищевказане не бралось до уваги…».
Щодо посилання скаржника на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 колегія суддів зазначає наступне.
Торгово-промислова палата України (ТПП України) листом від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)  військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України  Про торгово-промислові палати в Україні та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України  Про торгово-промислові палати в Україні засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.
За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).
Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, апеляційний господарський суд встановив, що у законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.
У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст.ст. 14, 141  Закону України  Про торгово-промислові палати в Україні  та Статуту ТПП України.
Проте, в ст.ст.  14  та  141  Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»  нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.
Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.
Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися принаймні і іншими доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.
Крім цього, відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості звернутися суду не повідомив.
Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2  ст. 617 ЦК України  форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили або ж випадком) не вважаються: недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника; відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання; відсутність у боржника необхідних коштів.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що: «При винесенні Рішення Судом - 1 інстанції було допущено порушення норм процесуального права - ст.7, п.3 ч.4 ст- 242 ГПК України, а саме:
У своєму Рішенні Суд -1 інстанції вказує: «...Ухвалою господарського суду від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами...Господарський суд наголошує на тому, що ухвала суду від 26 06.2023 направлялася відповідачу на його офіційну електронну адресу tovilangold@gmail.com, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 26.06.2023 (а.с. 43). Проте, відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов та не подав витребувані судом документи....Відповідач не скористався правом на надання заперечень, доводи позивача належними та допустимими доказами не спростував...».
Що суперечить вимогам пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України згідно до якого днем вручення судового рішення(ухвали) є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Таку ж позицію виражає і Касаційний господарський суд у своїй Постанові від 02.08.2021 року у справі № 914/Ї2 91/20, КГС ВС Верховного Суду вказав, що «...Посилання апеляційного суду на те, що оскаржуване рішення було надіслано на електронну адресу представника позивача, Верховний Суд оцінює критично, оскільки факт отримання копії рішення суду засобами електронної пошти не спричиняє правових наслідків, передбачених ст. 242 ГПК. Таким чином, день належного вручення копії судового Рішення чи Ухвали суду може бути встановлено виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні або розписки про отримання копії судового рішення».
Правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Під час розгляду справи Судом 1-ї інстанції було порушено вимоги ст.7, п.3 ч.4 ст. 242 ГПК України, що призвело до порушення прав та інтересів Скаржника під час розгляду справи. Скаржник був позбавлений можливості надати пояснення для встановлення істини по справі…»  приймаються до уваги колегією судів з огляду на наступне: 
Процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС.
Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.
Бажання учасника справи (фізичної особи) зазначити у скарзі (заяві) свою особисту електронну адресу, свідчить лише про бажання особи отримувати кореспонденцію від суду додатковим засобом зв`язку, та не звільняє суд обов`язку виконувати вимоги закону, зокрема щодо надіслання рішення суду у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).
Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем вручення якого є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення відповідно до статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів у відзиві на апеляційну скаргу, та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1  статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
Відповідно до пунктів 3,4 частини 1, частини 2  статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та  неправильне застосування норм матеріального права.  Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню
Оскільки розглядаючи справу, місцевий господарський суд порушив норми процесуального права, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі №904/3173/23 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги КП «Київський метрополітен» задовольнити частково.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілан Голд» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі №904/3173/23 – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі №904/3173/23 - скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілан Голд" (49017, м. Дніпро, вул. Авіаційна, б. 39, оф. 17, код ЄДРПОУ 42030692) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 35, код ЄДРПОУ 03328913) 11 427 грн 88 коп. (одинадцять тисяч чотириста двадцять сім грн 88 коп.) пені, 20 083 грн 21 коп. (двадцять тисяч вісімдесят три грн 21 коп.) штрафу, 2 243 грн 30 коп. (дві тисячі двісті сорок три грн 30 коп.) витрат зі сплати судового збору.
У решті позову відмовити.
Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            М.О. Дармін

Суддя                                                                                О.В. Чус

Суддя                                                                                І.М. Кощеєв