УХВАЛА
20 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 638/6886/22
провадження № 51-3942ск24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 травня 2024 року щодо останнього,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернулася до суду із касаційною скаргою на указані вище судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 , де ставить питання про їх скасування через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність й закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. При цьому вони повинні бути оформлені відповідно до вимог розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, а саме: у прошитому, пронумерованому вигляді, засвідчені та скріплені відповідною печаткою суду.
У недотримання вищевказаної норми, захисником до касаційної скарги додано ксерокопії оскаржених судових рішень, виготовлені шляхом, який не дозволяє ознайомитись із його змістом, оскільки частина відображеного тексту є нечитабельною. Указані копії судових рішень не засвідчені відповідно до чинного законодавства.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи  необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а з огляду на положення ч. 1 ст. 26 цього Кодексу, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Отже, з урахуванням зазначених засад кримінального провадження та приписів ч. 2 ст. 433 КПК, вимоги касаційної скарги мають бути обґрунтованими доводами, змістом яких охоплюються належні підстави до їх задоволення.
В касаційній скарзі висунута вимога про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що в діянні останнього відсутній склад кримінального правопорушення, проте не зазначено, які саме ознаки складу інкримінованого кримінального правопорушення не підтверджені доказами, покладеними в основу вироку.
Захисник, стверджуючи про неправильну оцінку доказів на предмет їх допустимості, не обґрунтовує, в контексті положень статей 94, 99 КПК, яких правил було порушено при оцінці електронних (цифрових) доказів у даному кримінальному провадженні, зокрема «електронної документації діяльності Ізюмського РЕМ АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» під час окупації». Не зазначає яких вимог процесуального законодавства було недотримано при отриманні цього доказу, чи ставилось перед апеляційним судом питання про невірну оцінку на предмет достовірності інформації, зафіксованої на цифровому носії, про яку йдеться у скарзі, в тому числі шляхом проведення відповідного експертного дослідження, або в інший спосіб, якщо так, то яких порушень допущено апеляційним судом при розгляді таких клопотань сторони захисту.
Також у скарзі йдеться про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту, та про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що, на переконання сторони захисту, виявилося у неправильній оцінці доказів на предмет їх допустимості та відсутності у формулюванні обвинувачення усіх ознак інкримінованого ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.
Натомість з касаційної скарги не вбачається, чи були зазначені питання предметом перевірки суду апеляційної інстанції, якщо так, то яких порушень при їх перевірці було допущено цим судом, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК.
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, і перевіряє лише правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
Проте в доводах касаційної скарги, зокрема в пунктах 4.15 - 4.20, йдеться про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, де захисник не погоджується з оцінкою доказів на предмет їх достовірності, що, в аспекті приписів статей 433, 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Зазначені вище недоліки касаційної скарги перешкоджають Суду належним чином визначити межі касаційного розгляду.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 вказаного Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і  встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 травня 2024 року щодо останнього залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                  ОСОБА_3