ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року	Львів	Справа № 140/34537/23 пров. № А/857/7094/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року (головуючий суддя Каленюк Ж.В., м. Луцьк) у справі № 140/34537/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 777 Трейдінг Груп» до Волинської митниці  про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

ТОВ « 777 Трейдінг Груп» звернулося в суд з позовом до Волинської митниці, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 30 серпня 2023 року №UA205050/2023/000511/23.
Обґрунтовує позов тим, що контролюючому органу надані усі необхідні документи на підтвердження митної вартості задекларованих товарів, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які не містять розбіжностей та відображають відомості, що підтверджують ціну, яка була фактично сплачена за товар, а тому аргументи митного органу про наявність розбіжностей у поданих для митного оформлення разом із митною декларацією документах та непідтвердження всіх складових митної вартості є безпідставними. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року позов задоволено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що по даній МД відбулось спрацювання системи АСАУР, що передбачало необхідність посилення контролю правильності визначення митної вартості. Зазначає, що власник ТЗ, вказаний у свідоцтві про реєстрацію № НОМЕР_1 від 16.08.2023, не відповідає продавцю, зазначеному у інвойсі № 10230596 від 14.08.2023. Крім того, вказує, що декларантом не надано транспортних (перевізних) документів, а лише надана калькуляція транспортних витрат, проте не надано документів, які б підтверджували суму даних витрат. Наголошує, що платіжна інструкція № 26 містить лише посилання на контракт, однак сума в платіжному дорученні не відповідає сумі, вказаній у інвойсі.
Звертає увагу, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку зазначеним обставинам, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо її задоволення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що 08 серпня 2023 року між ТОВ “777 Трейдінг Груп” (покупець) та компанією Womy equipment supply В.V. (продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №08082023, за умовами якого продавець зобов`язується поставити товар - п`ять транспортних засобів, зокрема, автобус VDL Ambassador SB 200 (XMGDE02FSOH017575).
Відповідно до розділу 1 контракту покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у даному контракті. Товар, що поставляється має бути поставлений відповідно до вимог, на умовах та за цінами, зазначеними в інвойсах, що є невід`ємною частиною контракту.
Ціна контракту встановлюється в євро. Загальна сума контракту становить 30000 євро, а ціна однієї одиниці товару - 6000 євро (розділ 2 контракту).
30 серпня 2023 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України на умовах EXW-Зевенберген (Нідерланди) товару “Автобус міський, що був у використанні: марка згідно з довідником - VDL Berkhof; модель згідно з довідником - Ambassador 200; (кузов, шасі, рама) № НОМЕР_2 ; включаючи водія, загальна кількість сидячих - 40 місць; календарний рік виготовлення – 2008; модельний рік виготовлення - 2008. Країна виробництва - Нідерланди. Торгівельна марка “VDL” (далі також товар) ТзОВ “777 Трейдінг Груп” в порядку електронного декларування подало МД №23UA205050059062U0 (а.с.26-27). Фактурна вартість імпортованого товару становить 6000,00 євро (еквівалентно 237096,00 грн). Митну вартість визначено на рівні 267096,00 грн (з урахуванням транспортних витрат у сумі 30000,00 грн).
На підтвердження заявленої митної вартості разом з вказаною митною декларацією надано документи, передбачені ч. 2  ст. 53 Митного кодексу України, а саме: контракт від 08 серпня 2023 року №08082023 (а.с.16-19), рахунок-фактуру (iнвойс) від 14 серпня 2023 року №10230596 (а.с.20); платіжну інструкцію від 29 серпня 2023 року №26 (а.с.23); калькуляцію транспортних витрат від 30 серпня 2023 року (а.с.34); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 16 серпня 2023 року № НОМЕР_3 (а.с.49-50) та від 31 липня 2023 року №0602083034 (а.с.87 зворот – 88); висновок  експерта від 30 серпня 2023 №569 (а.с.79 зворот); сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №AF01168195 від 16 серпня 2023 року (85 зворот-86); митну декларацію країни відправлення №MRN23NLLLDH26AХА3WD57 від 16 серпня 2023 року (а.с.24).
Митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано на наявність розбіжностей у поданих документах: 1) власник транспортного засобу, вказаний у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 16 серпня 2023 року №А53852736, не відповідає продавцю, зазначеному в інвойсі від 14 серпня 2023 року №10230596; декларантом не надано транспортних (перевізних) документів: надана калькуляція транспортних витрат, проте не надано документів, які б підтверджували суму цих витрат; платіжна інструкція №26 містить лише посилання на контракт, однак сума в платіжному дорученні не відповідає сумі, вказаній в інвойсі. Одночасно запропоновано подати такі документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, та 8) інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару - за бажанням декларанта.
На електронне повідомлення митниці декларант листом від 30 серпня 2023 року інформував відповідача про те, що додаткових документів надавати не буде.
За результатами розгляду МД та доданих документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2023/000511/2 від 30 серпня 2023 року.
У рішенні Волинської митниці про коригування митної вартості товарів, в графі 33, зазначено, зокрема: під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що подані документи містять розбіжності (тут дослівно ті, про які зазначено в повідомленні декларанту). Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації в ЄАІС (МД №UA205050/2022/026109 від 10 травня 2022 року) на рівні 8800,00 євро.
У зв`язку з вищезазначеним рішенням про коригування митної вартості товарів Волинська митниця прийняла картку відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA205050/2023/033313 від 30 серпня 2023 року.
Товар було випущено у вільний обіг за МД №23UA205050059145U5 від 30 серпня 2023 року із застосуванням положень частини сьомої статті 55 МК України (а.с.28-29).
Відповідно до положень частини восьмої статті 55 МК України ТзОВ “777 Трейдінг Груп” 19 вересня 2023 року надало Волинській митниці додаткові пояснення (а.с.39-42) та документи для підтвердження митної вартості товару, що декларувався згідно з МД №23UA205050059062U0 від 30 серпня 2023 року (зокрема, договір про надання послуг з перевезення від 01 серпня 2023 року та акт від 28 серпня 2023 року №28/08 прийому-передачі до цього договору, платіжну інструкцію від 23 серпня 2023 року №25) (а.с.22, 35-38).
Однак їх надання не призвело до скасування рішення від 30 серпня 2023 року №UA205050/2023/000511/2 митним органом, про що позивач інформований листом від 25 вересня 2023 року №7.3-15/11741 (а.с.43-45).
Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав усі наявні у нього документи, передбачені  Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, які містили повну інформацію про ціну та складові митної вартості, а відповідачем не доведено, що подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в недостовірності наданої інформації про митну вартість товару, відтак оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується.
У частині 2 статті 19 Конституції України та частині 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведені норми визначають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною першою  статті 246 МК України  визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша  статті 248 МК України).
Частиною першою  статті 257 МК України  визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до частини шостої  статті 257 МК України  умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Статтею 49 МК України  передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом ч.1,2  статті 51 МК України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до  глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч.1  статті 52 МК України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Відповідно до ч.2  ст.52 МК України  декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1  ст.53 МК України).
Стаття 53 МК України  визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Згідно з ч.2  ст.53 МК України  документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частина 3  ст.53 МК України  передбачає обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті ( ч.5  ст.53 МК України ).
Згідно із ст.54 МК України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції) здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу ( ч.3  ст.54 МК України ).
Частиною 5  ст.54 МК України передбачено, що   митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої  статті 57 МК України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною другою  статті 57 МК України  визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу  (частина третя  статті 57 МК України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта  статті 57 МК України).
Згідно з положеннями  статті 60 МК України,  у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей  58  і  59  цього  Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (стаття 64 МК України).
Частиною другою  статті 55 МК України  визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою  статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу Х цього Кодексу  в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до  глави 4 цього Кодексу  або до суду.
Виходячи з аналізу наведених норм, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, колегія суддів звертає увагу, що рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
З вищенаведеного висновується, що встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 року (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 року (справа № 826/12901/17). 
Частиною четвертою  статті 54 Митного кодексу України  передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Колегія суддів наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, митна вартість ввезеного товару визначена позивачем за першим методом - ціною контракту №08082023 від 08 серпня 2023 року і становила 6000 євро, з врахуванням вартості транспортування товарів - 30000 грн.
Для підтвердження заявленої митної вартості ввезених товарів позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, зокрема, контракт від 08 серпня 2023 року №08082023 (а.с.16-19), рахунок-фактуру (iнвойс) від 14 серпня 2023 року №10230596 (а.с.20); платіжну інструкцію від 29 серпня 2023 року №26 (а.с.23); калькуляцію транспортних витрат від 30 серпня 2023 року (а.с.34); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 16 серпня 2023 року №А53852736 (а.с.49-50) та від 31 липня 2023 року №0602083034 (а.с.87 зворот – 88); висновок  експерта від 30 серпня 2023 №569 (а.с.79 зворот); сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №AF01168195 від 16 серпня 2023 року (85 зворот-86); митну декларацію країни відправлення №MRN23NLLLDH26AХА3WD57 від 16 серпня 2023 року (а.с.24).
Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою прийняття відповідачем оскаржуваного рішення було те, що подані декларантом до митного оформлення документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
Колегія суддів апеляційного суду вважає недоведеними відповідачем сумніви в обгрунтованості визначення декларантом митної вартості товару, виходячи з наступного.
Щодо ціни товару.
Як вже було встановлено, згідно контракту №08082023 від 08 серпня 2023 року продавець зобов`язується поставити товар - автобуси VDL Ambassador SB 200, зокрема, автобус VDL Ambassador SB 200 (XMGDE02FSOH017575).
Відповідно до розділу 1 контракту товар, що поставляється має бути поставлений відповідно до вимог, на умовах та за цінами, зазначеними в інвойсах, що є невід`ємною частиною контракту.
Ціна контракту встановлюється в євро. Загальна сума контракту становить 30000 євро, а ціна однієї одиниці товару - 6000 євро (розділ 2 контракту).
Відповідно до рахунка-фактури (інвойсу) від 14 серпня 2023 року №10230596 вартість автобуса VDL Ambassador SB 200 (XMGDE02FS0H017575) становить 6000 євро.
Інвойс містить посилання на контракт від  08 серпня 2023 року №08082023.
Вказаним документом визначено ідентифікаційні ознаки товару та його ціну.
Таким чином, ціна товару в інвойсі (рахунку-фактурі) від 14 серпня 2023 року №10230596 (6000,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №23UA205050059062U0 від 30 серпня 2023 року, відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містили.
Стосовно доводів апелянта про те, що платіжна інструкція № 26 містить лише посилання на контракт, однак сума в платіжному дорученні не відповідає сумі, вказаній у інвойсі.
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що до митної декларації надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 29 серпня 2023 року №26 на суму 18000,00 євро.
Загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті, встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року №216, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2008 року за №910/15601 (далі - Порядок №216).
Пунктом 2.2 Порядку №216 передбачено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Судом першої інстанції встановлено, що у наданій платіжній інструкції вказано призначення платежу “prepaymeht for the vehicle accordining to the cjntract 08082023 DD 08.08.2023”, що в перекладі означає “передоплата за автомобіль згідно з договором 08082023 від 08 серпня 2023 року”. Платіж здійснено на рахунок продавця – компанії Womy equipment supply  В.V., платіжні реквізити якого відповідають тим, що зазначені в контракті.
У листі (а.с.39-42) позивач пояснював митному органу, що оплату товару за контрактом від 08 серпня 2023 року №08082023 здійснено згідно з платіжними інструкціями в іноземній валюті від 23 серпня 2023 року №25 на суму 12000,00 євро та від 29 серпня 2023 року №26 на суму 18000,00 євро (а.с.22, 23).
Тобто, цими двома платіжними документами, у яких є посилання на контракт від 08 серпня 2023 року №08082023, проведено повну оплату за товар – 5 транспортних засобів (автобуси VDL Ambassador SB 200, зокрема, автобус VDL Ambassador SB 200 (XMGDE02FSOH017575)).
Вказане також підтверджено листом компанії Womy equipment supply В.V. від 30 жовтня 2023 року (а.с.46-47). 
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відомості про ціну товару ( договірну вартість ) є підтвердженими.
Щодо складових митної вартості колегія судді вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Частиною п`ятою  статті 53 МК України  заборонено вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені у цій статті.
В оскаржуваному рішенні митниця вказує, що декларантом не надано транспортних (перевізних) документів, а лише надана калькуляція транспортних витрат, проте не надано документів, які б підтверджували суму даних витрат.
Відповідачем визнається, що ТОВ “777 Трейдінг Груп” для підтвердження понесення витрат на транспортування було надано до митного оформлення калькуляцію витрат з доставки автобуса VDL Ambassador SB 200-vin НОМЕР_4 за маршрутом Зевенберген, Нідерланди – Ягодин, Україна, за змістом якої витрати до кордону України становлять 30000 грн: страхування, розвантажувальні та навантажувальні роботи не проводилися.
Позивачем додатково в порядку частини восьмої статті 55 МК України надано митному органу Договір про надання послуг від 01 серпня 2023 року №01-01/09, укладений між ТОВ “777 Трейдінг Груп” (замовник) та ОСОБА_1 (виконавець) та акт прийому-передачі від 28 серпня 2023 року №11/09 до договору про надання послуг від 01 серпня 2023 року №01-01/09.
Вказаними документами підтверджуються понесені ТОВ “777 Трейдінг Груп” витрати на транспортування у розмірі 30000 грн до кордону України.
Отже, позивачем надано достатньо документів, з яких можна встановити вартість витрат на перевезення товару.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються визначення такої складової митної вартості товару як вартість перевезення.
В оскаржуваному рішенні митниця також зазначає, що власник ТЗ, вказаний у свідоцтві про реєстрацію № НОМЕР_1 від 16.08.2023, не відповідає продавцю, зазначеному у інвойсі № 10230596 від 14.08.2023.
Насамперед колегія суддів наголошує, що в розумінні статті 53 МК України свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є документом, який підтверджує митну вартість товару.
Крім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на митну вартість товару жодним чином не впливає та обставина, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 16 серпня 2023 року №А53852736 (фактично то є свідоцтво про допуск транспортного засобу до експлуатації) власником транспортного засобу є ТОВ “777 Трейдінг Груп”, а відповідно до інвойсу від 14 серпня 2023 року №10230596 продавцем є компанія Womy equipment supply В.V. Свідоцтво від 16 серпня 2023 року №А53852736 не є підтвердженням права власності, а є дозволом на експлуатацію транспортного засобу.
Інші доводи апелянта апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі не зазначені у оскаржуваному рішення, а відтак не слугували підставами для його прийняття.
Колегія суддів звертає увагу, що у процедурах контролю за митною вартістю предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості, а відтак суперечності між відомостями, які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребовування додаткових документів.
Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених  статтею 53 МК України документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 27.03.2020 у справі №540/2605/18, від 06.05.2020 у справі №140/1713/19, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19.
Відповідно до частини третьої  статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 виснував, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розбіжності, про які зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач подав усі наявні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували митну вартість, тобто підтверджували правомірність декларування товару за основним методом. 
Водночас, митний орган не виконав обов`язку щодо зазначення конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а вказані відповідачем сумніви не можна визнати обґрунтованими, позаяк суду не надані докази того, що подані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують ціну товару чи числові значення складових митної вартості товарів, відтак оскаржуване рішення від 30 серпня 2023 року №UA205050/2023/000511/23 про коригування митної вартості товарів є протиправним і підлягає скасуванню.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року у справі № 140/34537/23  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар