Справа №573/2372/23 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Черкашина М.С.	
Номер провадження 33/816/703/24 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

09 серпня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 573/2372/23 за апеляційною скаргою захисника ДАЦЕНКА А. М. на постанову судді Білопільського районного суду Сумської області від 15.04.2024, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
захисника – адвоката Даценко А. М., 
установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник ДАЦЕНКО А. М. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, оскільки до протоколу не надано жодного належного та допустимого доказу того, що він керував т/з в стані алкогольного сп`яніння. Відеозапис є недопустимим доказом, так як в протоколі відсутні відомості про те, яким технічним пристроєм він здійснювався, на ньому не зафіксований факт керування і відео не є безперервним. Згідно роздруківок з газоаналізатора огляд проводився за температури повітря +6 С та +9 С, тоді як згідно листа Сумського обласного центру гідрометеорології середня температура на момент проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп`яніння становила від -2С до -1,4 С. Просить також поновити строк для подання апеляційної скарги, так як ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, а копію судового рішення отримав 22.04.2024.
Постановою судді Білопільського районного суду Сумської області від 15.04.2024 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на підставі ст. 36 КУпАП на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн із позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. 
Згідно постанови судді, ОСОБА_2 02.12.2023 о 23:55 в с. Барило по вул. Сумській керував т/з ВАЗ-21043, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 у встановленому законом порядку, результат огляду 1,44 0/00, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.
03.12.2023 о 02:10 в м. Білопілля по вул. Соборній ОСОБА_2 керував т/з ВАЗ-21043, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 у встановленому законом порядку, результат огляду 1,32 0/00, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду; рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).
Враховуючи, що ОСОБА_2 не був присутнім під час ухвалення рішення, зі змістом постанови ознайомився тільки 22.04.2024, а апеляційну скаргу подано 29.04.2024, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, так як цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
Вислухавши доводи захисника Даценко А. М., який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали даної справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Зокрема, розглянувши протоколи про адміністративне правопорушення серії ААД № 283931 від 03.12.2023 та серії ААД № 283080 від 03.12.2023, суддя суду першої інстанції дійшла цілком правильного висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується дослідженими доказами, а саме:
- роздруківками результатів тестування «Alcotest 6820», згідно яких показники алкоголю у водія ОСОБА_2 становили 1,44 0/00 та 1, 32 0/00 (а. с. 3, 54);
- відеозаписами з технічних засобів працівників поліції, на яких двічі зафіксовані обставини керування т/з, встановлення особи водія т/з ОСОБА_2 , виявлення у останнього ознак алкогольного сп`яніння, проходження водієм огляду на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного пристрою, не бажання проходити огляд в закладі охорони здоров`я (а. с. 5, 56).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. 
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі  та постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно якого водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння,  а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Питання встановлення наявності (чи відсутності) первинних ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, відповідно п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії т/з, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення були дотримані працівниками поліції при складанні двох протоколів за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 , огляд якого двічі був проведений на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів та відео фіксацією подій. 
Аналізуючи послідовність дій поліцейських, убачається, що водій ОСОБА_2 двічі керував т/з та двічі був зупинений поліцейськими, які під час спілкування, виявили у ОСОБА_2 ознаки алкогольного сп`яніння. На вимогу поліцейського водій ОСОБА_2 пройшов огляд на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу, результат огляду – 1,44 0/00, з яким останній погодився, повідомивши, що вчора вживав алкогольні напої й проходити огляд в закладі охорони здоров`я не виявив бажання. Після складання протоколу відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП йому було повідомлено про відсторонення від керування т/з, але через декілька годин ОСОБА_2 знову керував т/з і був зупинений поліцейськими. На вимогу поліцейського водій ОСОБА_2 вдруге пройшов огляд на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу, результат огляду – 1,32 0/00, на що водій повідомив, що їздив шукати мобільний телефон, у зв`язку з чим поліцейським знову був складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не можуть бути прийнятими до уваги твердження апеляційної скарги щодо недостовірності і недопустимості як доказу вказаних вище відеозаписів з технічних засобів поліцейських, оскільки доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які у свою чергу встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП). При цьому для апеляційного суду є очевидним, що надані поліцейськими відеозаписи (ч. 2 ст. 251 КУпАП) здійснені за допомогою технічних засобів поліцейських, зафіксовані на них події відбувались за участю поліцейських та водія ОСОБА_2 , який двічі через певний проміжок часу керував т/з.
Вказані відеозаписи не є єдиними доказами вини водія ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень і узгоджується з іншими дослідженими в судовому засіданні і наведеними вище доказами.
Відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови № 14 Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа т/з, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала т/з. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія. Водій повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку.
Крім того, водій ОСОБА_2 в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.9а ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, який логічно завершився складенням протоколів про адміністративне правопорушення за результатами проведених оглядів, які містять всі обов`язкові елементи і реквізити, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП).
Проведене дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколах про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_2 керував т/з, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цих підстав є необґрунтованими.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що температура, зафіксована газоаналізатором під час проходження оглядів на стан сп`яніння ОСОБА_2 , не відповідає температурним показникам, наданим гідрометцентром за цей час, що свідчить про недостовірність і недопустимість показників «Alcotest 6820», то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими, оскільки газоаналізатор не є приладом вимірювання температури зовнішнього середовища, а показує тільки робочу температуру приладу, тому наведені у апеляційній скарзі показники і різняться. При цьому необхідно ураховувати, що вказаний прилад до його застосування водієм ОСОБА_2 знаходився у службовому т/з поліцейських, а тому і показував іншу температуру, що не має у даному випадку відношення до встановлених показників повітря, що видихалось водієм – 1,44 0/00 та 1, 32 0/00.  
Крім того, при наявності будь-яких сумнівів у водія ОСОБА_2 чи незгоди з результатами оглядів, останній мав право пройти огляд у закладі охорони здоров`я, чим він не скористався.  
Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130  КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

постановив:

Поновити захиснику ДАЦЕНКУ А. М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Білопільського районного суду Сумської області від 15.04.2024.
Постанову судді Білопільського районного суду Сумської області від 15.04.2024   відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ДАЦЕНКА А. М. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов