10.09.24
22-ц/812/1407/24

Провадження №22-ц/812/1407/24 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

       10 вересня 2024 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.
із секретарем судового засідання: ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи цивільну справу № 475/117/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення, яке постановив Доманівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Кривенко Оксани Володимирівни у приміщенні цього суду 28 червня 2024 року, повний текст якого складено 03 липня 2024 року, за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального проступку, 

у с т а н о в и в :

       У лютому 2024 року ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної вчиненим кримінальним правопорушенням.
На час розгляду справи ОСОБА_3 досягла повноліття.
       Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2023 року звільнено ОСОБА_2 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за частиною 1 статті 125 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021153210000078, закрито. Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_3 до обвинуваченої ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Зважаючи на те, що позивачка ОСОБА_3 , будучи неповнолітньою, отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливів, саден, забійних ран обличчя, шиї, тулубу, кінцівок, вона зазнала значного фізичного болю та в результаті тілесних ушкоджень було порушено її нормальний спосіб життя, оскільки вона була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, її життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, вона відчувала страх, сором та приниження, витрачала час на відвідування органу досудового розслідування, на поїздки до експертної установи до м. Первомайськ, на відвідування суду. У зв`язку з вищевикладеними подіями у ОСОБА_3 погіршився стан здоров`я, а саме порушився сон, з`явився страх при виході на вулицю, вона плакала, згадуючи події, постійно знаходилась в пригніченому та тривожному стані. Враховуючи присутність психологічного травмуючого фактору (неправомірних дій відповідачки), користуючись принципом розумності та справедливості, розмір моральної шкоди оцінює в 12750 грн., та визначену суму вважає мінімальною компенсацією за перенесені душевні страждання.
       Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила суд стягнути з відповідача 12750 грн. моральної шкоди та 11000 грн. витрат на правничу допомогу. 
       У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, та заперечувала в повному обсязі позов. Зазначаючи, що наданий позивачкою в якості доказу заподіяння моральної шкоди та розрахунку розміру моральної шкоди заключення за результатами психологічного обстеження ОСОБА_5 від 10 вересня 2021 року не є допустимим доказом, оскільки не зрозуміло, чи є ОСОБА_5 психологом та де саме працює, до заключення не додано документів, які б свідчили про її фах та місце роботи. У заключенні ОСОБА_5 під час обстеження ОСОБА_3 не зазначено присутність законного представника — одного з батьків. ОСОБА_5 не була ознайомлена з матеріалами кримінальної справи, нею не описані місце події та обставини, за якими ОСОБА_3 отримала психологічну травму (моральні страждання), також у своєму заключенні ОСОБА_5 зазначає, що події які мали місце є для дитини травмуючими, проте які саме події не зазначено. Також відповідачка зазначила, що позивачкою не надано доказів, які підтверджують вину відповідачки та доказів отримання душевних страждань. 
       Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 12750 грн., 6000 грн. витрат на правничу допомогу, а також 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.
       Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 поза всяким розумним сумнівом зазнала моральних та душевних страждань у зв`язку з нанесенням відповідачкою ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень. Суд виходив з того, що неповнолітня ОСОБА_3 під час та протягом тривалого часу після нанесення їй тілесних ушкоджень відчувала фізичний біль та моральні страждання. Відповідачка вчинила насильницькі дії стосовно неповнолітньої особи. Крім фізичного болю неповнолітня ОСОБА_3 тривалий час відчувала психологічний дискомфорт внаслідок заподіяння їй фізичної та моральної образи, порушення її права недоторканості, внаслідок чого вона тривалий час не може заспокоїтись, а тому суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 12750 грн. в рахунок відшкодування завданої проступком моральної шкоди. 
       Щодо відшкодування витрат на оплату правової допомоги суд прийшов до висновку, що заявлений позивачкою розмір правової допомоги є неспівмірним з розміром заявлених позовних вимог. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, кількість судових засідань, з врахуванням розгляду справи у спрощеному порядку, ціну позову, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, а також критерієм розумності розміру правничої допомоги, виходячи з конкретних обставин справи, суд частково задовольнив клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу та вважав за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи й просить рішення суду скасувати. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги відзив відповідачки, в якому зазначено, що вона вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, заперечує позов в повному обсязі заявлених позовних вимог. Доказом завданої моральної шкоди та розрахунку розміру моральної шкоди, позивач надав заключення по результатам психологічного обстеження ОСОБА_5 від 10 вересня 2021 р. Проте, ОСОБА_2 зазначає, що вказаний висновок є неналежним доказом у справі, оскільки психологом не враховані фактичні обставини справи та вона не була ознайомлена з матеріалами кримінальної справи. Крім того, суд не задовольнив клопотання відповідачки про допит свідків, які могли б підтвердити або спростувати обставини, що розглядаються в суді і щодо яких ведеться спір. Вважає, ухвалу суду про відмову в клопотанні відповідачки про допит свідків такою, що порушує моє право на захист. До того ж, відповідачка зазначає, що є помилковим посилання Доманівського районного суду в своєму рішенні від 28 червня 2024 р. на Постанови Верховного Суду від 02 грудня 2021 р., справа № 449/1689/19, від 01 лютого 2024 р., справа № 930/497/23, в яких суд наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Оскільки, доказами, які підтверджують винуватість обвинуваченої (Відповідачки) у вчиненні кримінального правопорушення, зазначені в підозрі, проте не встановлені в судовому засіданні, є лише покази самої потерпілої (Позивачки). За таких обставин, вважає, доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не обґрунтованою. 
В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.
Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи (шляхом направлення судових повідомлень засобами поштового зв`язку), які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
       Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
       Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.
       Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, у провадженні Доманівського районного суду Миколаївської області перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за частиною 1 статті 125 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021153210000078, справа № 475/731/21, матеріали якої досліджувались судами першої та апеляційної інстанцій. 
       Згідно фабули обвинувачення у цій справі 01 липня 2021 року близько 23:30 год. неповнолітня ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 перебували в салоні автомобіля марки Volkswagen, який був припаркований біля місцевого будинку культур за адресою АДРЕСА_1 .
У цей час повз автомобіля проходила дружина ОСОБА_7 – ОСОБА_6 . Підійшовши ближче до автомобіля марки Volkswagen ОСОБА_6 помітила в салоні неповнолітню 
ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та ревнощів виник злочинний умисел, направлений на заподіяння легких тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_3 .
Надалі ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно, вхопила останню за волосся та почала шарпати за нього, нанесла декілька ударів кулаком правої руки в область голови та обличчя останньої, а потім знову вхопила за волосся та продовжила шарпати, коли ОСОБА_3 впала на землю, ОСОБА_6 продовжила наносити їй удари кулаком лівої руки в область обличчя та ногами в область правого стегна.
У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_6 – неповнолітня ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливів, саден, забійних ран обличчя, шиї, тулуба, кінцівок. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
За даним фактом 30 липня 2021 року було відкрито кримінальне провадження за частиною 1 статті 125 КК України.
Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2021 року у справі № 475/731/21 визнано ОСОБА_8 , яка є законним представником ОСОБА_3 , цивільним позивачем у кримінальному провадженні за №12021153210000078 від 02 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України. Визнано обвинувачену ОСОБА_6 цивільним відповідачем.
Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2023 року у справі № 475/731/21 кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за частиною 1 статті 125 КК України закрито, звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 12-13).
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , яка є законним представником ОСОБА_3 , до обвинуваченої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
Після закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та залишення без розгляду цивільного позову у цьому провадженні представник потерпілої ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 подала позов в порядку, передбаченому ЦПК України, в якому, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 . ОСОБА_3 зазнала фізичних та психічних страждань, що призвело до завдання моральної шкоди, просила про стягнення компенсації такої шкоди.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов висновку про доведеність позову.
Колегія суддів не вбачає підстав не погоджуватись з таким висновком суду із таких міркувань.
       За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
       В силу частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
       Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. 
       Для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
       За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. 
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В свою чергу, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
       Як встановив суд, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, за фактом спричинення ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень 01 липня 2021 року закрито, останню звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. 
В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 2 статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частини 1 статті 76 ЦПК України).
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 2 статті 76 ЦПК України).
Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини 1 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Факт заподіяння відповідачкою позивачці тілесних ушкоджень та ступень їх тяжкості підтверджується вказаною вище постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2023 року по справі № 475/731/21. 
За такого колегія суддів погоджується із висновком суду про доведеність того факту, що протиправною поведінкою ОСОБА_6 01 липня 2021 року завдано позивачці легких тілесних ушкоджень, яка відповідно до наведених положень закону має право як особа, що є потерпілою у кримінальному провадженні, на відшкодування завданої такою поведінкою шкодою.
Апеляційний суд відхиляє аргумент апеляційної скарги про те, що доказами, які підтверджують її винуватість у завданні тілесних ушкоджень позивачці є лише покази самої позивачки, тому висновок суду про доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, є необґрунтованим. 
       Так, процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у статтях 285-289 КПК України.
       Відповідно до приписів пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статі 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у статті 49 КК підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
       Як убачається з ухвали суду у справі № 475/731/21 (а.с. 12-13) ОСОБА_6 у судовому засіданні звернулася до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження відносно себе у зв`язку із закінченням строків давності. Захисник ОСОБА_2 адвокат Новак-Павлова Л.В. таке клопотання підтримала.
       Тобто кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за фактом завдання тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_3 закрито на підставі статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.
       Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
       Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне упровадження у разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
       Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2021 року у справі № 449/1689/19, від 01 лютого 2024 року у справі № 930/497/23.
       Таким чином подія – завдання тілесних ушкоджень позивачці, а також особа, яка їх завдала - відповідачка, встановлені та мали місце, оскільки підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, а саме, не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідачки у вчиненні кримінального правопорушення.
Більше того, відповідачка на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягала, кримінальне провадження в справі закрито за її клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що між протиправними винними діями відповідачки та наслідками у вигляді заподіяння позивачці як потерпілій у кримінальному правопорушенні шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.
       Суд першої інстанції на виконання положень частини 4 статті 263 ЦПК України правильно врахував наведені правові висновки Верховного Суду, а заперечення відповідачкою доведеністю її провини у спричиненні тілесних ушкоджень позивачці, обставин правопорушення, що встановлені в ухвалі суду від 28 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження, суперечать положенням частини 6 статті 82 ЦПК України.
       За такого суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним вину відповідачки у нанесенні позивачці легких тілесних ушкоджень, а тому правильно дійшов висновку про покладення на відповідачку обов`язку із відшкодування шкоди, завданої вказаними протиправним діянням, зокрема, моральної.
       Як зазначено частинами 2-5 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
       Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
       Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 
       У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Колегія суддів погоджується із стягнутим судом розміром відшкодування моральної шкоди (12750 грн.), оскільки при його визначенні суд, правильно встановивши обставини справи, оцінивши належним чином в їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України наявні у справі докази, виходив зі ступеня вини відповідачки, характеру правопорушення – завдання тілесних ушкоджень неповнолітній особі, ступеню душевних страждань, характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних страждань, викликаних фізичним болем, необхідністю лікування, змінами у звичайному житті, психологічними наслідками пережитого фізичного насилля, що, зокрема підтверджується висновком про результати психологічного обстеження від 10 вересня 2021 року психолога ОСОБА_5 відносно ОСОБА_3 , яким встановлено, що події, що мали місце, є травмуючими, а також з врахував вимоги розумності та справедливості.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції, а колегія суддів не вбачає підстав для зміни визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди.
       Зокрема, доводи апеляційної скарги щодо неприйнятності висновку психолога не приймаються, оскільки стосуються лише умов проведення психологічного огляду позивачки, але не спростовують викладених у висновку обставин щодо впливу травмуючого фактору на стан позивачки.
       Щодо посилань на відмову суду у задоволенні клопотання про допит свідків, то з огляду на положення статті 82 ЦПК України та встановлені в ухвалі суду про закриття кримінального провадження відносно відповідачки, такий допит не мав доказового значення.
       Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно на підставі наявних у справі та правильно оцінених ним доказів встановив обставини справи, надавши їм відповідну правову оцінку, та ухвалив закону і обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.
       Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
       Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду залишено без змін відсутні підстави для проведення розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідачку.
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 червня 2024 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк 

Ж.М. Яворська 

________________________________________
Повний текст постанови складений 10 вересня 2024 року