Справа № 344/6000/24 
Провадження № 22-ц/4808/1055/24 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
                       секретаря                        Петріва Д.Б.,
                       з участю                 ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2024 року під головуванням судді Атаманюка Б.М. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, самостійно виховуючи двох дітей та не маючи можливості повноцінно працювати, почала шукати альтернативні варіанти заробітку в мережі інтернет. Вона натрапила на варіант додаткового заробітку в інтернеті, який передбачав виконання завдань пов`язаних з купівлею криптовалюти. Після виконання завдань, кошти мали повернути з відсотками. Шахраї запевняли, що це безпечна, легальна робота, вони заслуговують довіри та дають повну гарантію, що після виконаних завдань вона не лише отримає кошти в обов`язковому порядку, а й поверне гроші, що були витрачені нею в процесі виконання завдань. Зокрема, завдання полягали в купівлі криптовалюти, які зі слів шахраїв, сприяли збільшенню продаж та замовлень покупців. Це їм піднімало рейтинг компанії та створювало великий оборот. Після обіцянок надати кошти, позивачка почала сумлінно виконувати завдання, шахраї просили надіслати кошти на банківський рахунок шляхом вмовлянь, психологічних маніпуляцій.
Таким чином, вона під впливом шахрайських схем переказала кошти зі свого банківського рахунку в сумі 15 000 грн на інший банківський рахунок невідомій їй особі. 
Позивачка 18.10.2023 звернулася в Дарницьке УП ГУНП м. Києва із заявою про шахрайські дії щодо неї, яку було зареєстровано до Журналу Єдиного Обліку за № 50908, а 02.11.2023 написала відповідну заяву у кіберполіцію, яку зареєстрували 02.11.2023 за №0328398. Працівники поліції за фактом шахрайства відкрили кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023100020004301 від 27.10.2023. Також позивачка зверталася в АТ «Універсал Банк», АТ «А-БАНК», АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» надавши їм відповідну інформацію про шахрайські дії.
Позивачці вдалося дізнатися власника банківської картки, на яку вона перерахувала кошти, яким виявився ОСОБА_2 . Працівниками служби безпеки «Monoбанк» було заблоковано банківську платіжну карту через підозрілі перекази та повідомлено ОСОБА_2 , що відбуваються шахрайські дії, але він банку пояснив, що це не шахрайські дії і банк йому розблокував його платіжну банківську картку. Через деякий час ОСОБА_2 звернувся в телеграм бот із запитом на підвищення ліміту на грошові перекази і продовжив надалі співпрацювати з шахраями, отримувати кошти, купувати «USDT» і надав шахраям ще свої платіжні картки інших банків, на які теж надходили перекази, які з часом почали блокувати банки. Він не став з`ясовувати причину блокування платіжних банківських карток, а продовжив зі шахраями співпрацювати аж до тих пір, поки не почали телефонувати банки і з`ясовувати по кожній транзакції.
Таким чином на платіжну банківську картку «ПУМБ», по якій працював ОСОБА_3 із іншими особами, позивачкою 17.10.2023 о 15:35 зараховано 15 000 грн.
Начальник сектору протидії шахрайству ВКП Івано-Франкського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Михайло Дидяк 29 лютого 2024 року викликав та допитав відповідача ОСОБА_2 , який підтвердив, що дійсно отримав кошти, за які потім купив «USDT».
Позивачка стверджує, що переказ нею грошових коштів на банківську карту відповідачу був помилковим без наявності між ними договірних відносин, тому такі кошти підлягають поверненню як безпідставно набуте майно в порядку визначеному ст. 1212 ЦК України.
Просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 15 000 грн.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2024 року відмовлено в задоволенні позову  ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки її аналогічним позовам про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, які перебувають в Котовському міськрайонному суді Одеської області та Рівненському міському суді Рівненської області. Всі ці справи стосуються перерахування її коштів невідомим особам під впливом шахрайських схем. Суд не звернув уваги на ці позови, не надав оцінку подіям у них та не дослідив їх в судовому засіданні.
Судом першої інстанції взято до уваги та застосовано при прийняті свого рішення аналогічні рішення на які вказував тільки відповідач, однак позови в таких рішеннях взагалі не схожі, не ідентичні та не відповідають позову у цій справі. Таким чином, суд застосував практику не з аналогічних правовідносин.
Вказує, що з особами, яким вона перераховувала кошти, не знайома, в ніяких родинних, дружніх чи інших стосунках вона не перебуває.
В неї немає жодних електронних гаманців, вона не реєструвала та не проходила верифікацію на жодних офіційних біржових платформах.
Крім того, судом при ухваленні рішення не надана оцінка доказам про те, що відповідач співпрацював зі шахраями близько двох тижнів, використовував три банківські картки, приймав платежі та перенаправляв їх, працював на платформі BINANCE та купував електронну валюту, користувався коштами потерпілих.
Не погоджується з твердження відповідача, що вона нібито навмисно перерахувала йому кошти, а потім вимагала їх поверненню, оскільки володіла інформацією про його банківські рахунки.
Апелянтка зазначає, що сам відповідач надав інформацію в поліцію про свої банківські рахунки, звідки їй і стало відомо про них, а до звернення в поліцію їй була відомо тільки про банківську картку, на яку були зараховані її 15 000 грн.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення не надав повну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, в повній мірі не дослідив їх та в порушення вимог процесуального законодавства не залучив третіх осіб до справи, оскільки їх залучення допомогло б з`ясувати обставини, що мають значення для справи.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.
ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
ОСОБА_1 яка приймала участь у справі в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала з мотивів наведеній у ній.
ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час і місце слухання справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.
Встановлено, що відповідно до платіжної інструкції ОСОБА_1 17.10.2023 року о 15:35 переказала кошти зі свого банківського рахунку НОМЕР_1 платіжної картки «Приватбанку» в сумі 15 000 грн на інший банківський рахунок НОМЕР_2 платіжної картки (т.1 а.с.13).
Згідно довідки Дарницького управління поліції ГУНП в м.Києві, ОСОБА_1 18.10.2023 звернулася до управління із заявою про вчинення кримінального правопорушення (кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023100020004301 від 27.10.2023) внаслідок якого невстановлена досудовим розслідуванням особа вчинила шахрайські дії з використанням фішингового сайту, внаслідок чого потерпілому було завданої матеріальної шкоди у сумі 70 000 грн (т.1а.с.11). Вказане кримінальне провадження триває.
За правилами ст. 1212 ЦК безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
У постанові Верховного суду від 11 січня 2023 у справі № 548/741/21 зазначено, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Тобто учасники цивільних відносин повинні діяти добросовісно, їх поведінка має відповідати певному стандарту, що полягає в недопущенні порушення прав та інтересів інших осіб.
Правовідносини між сторонами щодо переказу грошових коштів та їх повернення не регулюються ст. 1212 ЦК України, оскільки судом встановлено наявність зареєстрованого за даним фактом кримінального провадження, яке з пояснень позивача на час розгляду цієї справи триває.
Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч. 1, 2 ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку провідсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України.
З урахуванням наявності кримінального провадження, завершення якого може визначати інший механізм відшкодування шкоди ніж той, що визначений ст. 1212 ЦК України, а також зважаючи на те, що позивачем в цілому не доведений факт безпідставного набуття відповідачем грошових коштів та враховуючи наявність у позивача інформації про інших осіб, яка охороняється законом, суд першої інстанції поставив під сумнів доводи позивачки про помилковість перерахування нею грошових коштів.
Необґрунтованими є доводи апелянтки, що судом першої інстанції не надано належної оцінки її аналогічним позовам про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, які перебувають в Котовському міськрайонному суді Одеської області та Рівненському міському суді Рівненської області, та не надав оцінки подіям у них.
Суд першої інстанції у рішенні вказав, що аналогічні позови були подані до Котовського міськрайонного суду Одеської області та Рівненського міського суду Рівненської області. Зокрема, судовий розгляд у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів у Котовському міськрайонному суді Одеської області ще триває. У Рівненському міському суді Рівненської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів. Суд вказав, що позовні вимоги у цих справах свідчать про абсолютно аналогічне обґрунтування. Однак, оцінка дій інших осіб у цих справах не може бути підставою для їх врахування при розгляді цієї справи.
Доводи апелянтки про те, що суд застосував практику не з аналогічних правовідносин є безпідставними. 
Суд першої інстанції врахував висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 у справі № 548/741/21, які стосуються аналогічних правовідносин.
Доводи апелянтки про те, що судом при прийняті рішення не надана оцінка доказам, що відповідач співпрацював зі шахраями, використовував банківські картки, приймав платежі та перенаправляв їх, працював на платформі BINANCE та купував електронну валюту, користувався коштами потерпілих з яких отримував відсоток є необґрунтованими.
Суд першої інстанції дав належну правову оцінку доводам позивачки, що на час розгляду справи триває кримінальне провадження, а нею не доведений факт безпідставного набуття відповідачем грошових коштів та помилковості їх перерахування іншим особам, зокрема відповідачу.
Тому немає підстав вважати, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не надав оцінку доказам, які є в матеріалах справи, та в повній мірі не дослідив їх.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук                                                                                        О.О. Томин