ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Сорока Ю.Ю.

30 серпня 2024 року	Львів	Справа № 140/3733/24 пров. № А/857/17120/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Ніколіна В.В., Хобор Р.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року   у справі № 140/3733/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
05.04.2024р ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області №907640816370 від 07.03.2024р.
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України “Про Державну службу” №889-VIII від 10.12.2015р. з 27.02.2024р. (дати звернення) на підставі довідок Департаменту соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих 21.02.2024р.  №9/02/2-24.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2024р. позов задоволено.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2024р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та з 04.05.2011р. отримує пенсію за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. №1058-ІV.
В період з 29.04.2011р. - 03.05.2011р. позивач отримувала пенсію за віком, яка призначена відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993р. №3723-XII.
27.02.2024р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про перехід на інший вид пенсії, на пенсію за віком згідно Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015р. №889-VIII з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 21.02.2024р.  №9/02/2-24,  які видані Департаментом соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації.
Вказана заява за принципом екстериторіальності передана до розгляду Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
07.03.2024р. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №907640816370 відмовлено ОСОБА_1  у перерахунку пенсії - перехід з пенсії відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, у зв`язку з тим, що право на призначення пенсії за цим Законом мають особи, яким пенсія не призначалася відповідно до Закону України від 16.12.1993р. №3723-XII “Про державну службу”.
ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 09.07.2003р. №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
ч.1 ст.9, ч.1 ст.10 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно ч.3 ст.45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України “Про державну службу” від 10.12.2015р. №889-VIII (далі – Закон №889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016р.
В ст.90 Закону України “Про державну службу” передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
До 01.05.2016р. діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених ст.37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993р. №3723-XII (далі – Закон №3723-VIII).
ч.1 ст.37 Закону України “Про державну службу” передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до п.2 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII з 01.05.2016р. втратив чинність Закон №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 та п.12 цього розділу.
п.10 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
В п.12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” видно, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені вище норми законодавства, колегія суддів звертає увагу пенсійного органу, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016р. є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Такі ж висновки щодо застосування норм права неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.07.2018р. у справі №265/3709/17, від 19.03.2019р. у справі №357/1457/17, від 15.08.2019р. у справі №676/6166/17, від 01.04.2020р. у справі №607/9429/17.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що 27.02.2024р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про перехід на інший вид пенсії – пенсію державного службовця відповідно до Закону України “Про державну службу”. На момент звернення із даною заявою позивач отримувала пенсію за віком за нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачу відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, у зв`язку з тим, що право на призначення пенсії за цим Законом мають особи, яким пенсія не призначалася відповідно до Закону України від 16.12.1993р. №3723-XII “Про державну службу”.
Тобто, із змісту оскаржуваного рішення видно, що підставою для відмови у переведенні на пенсію державного службовця є та обставина, що позивач використав право на призначення та отримання пенсії державного службовця.
Спірні правовідносини стосуються саме переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії, призначеного за одним законом, на інший вид - пенсію в межах іншого Закону.
Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, з чого слідує, що спірні правовідносини не стосуються перерахунку одного і того ж виду пенсії.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що за наявності у особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону законодавець не забороняє такій особі після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом.
Таким чином, в даному випадку має місце призначення іншого виду пенсії, а саме пенсії згідно ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII.
При цьому, як встановлено судом, на дату набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016р.) позивач мала понад 20 років стажу державної служби.
Разом з тим, на дату звернення позивача із заявою про переведення із пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України  “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію державного службовця їй виповнилося 67 років. Тобто, умова щодо віку виконується (60 років), та остання мала загальний страховий стаж понад 38 років. Тому, умова щодо наявності відповідного страхового стажу також дотримана.
Отже, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону №889-VIII, оскільки вимоги зазначеної статті щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби виконані.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку  безпідставним є висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відсутність у ОСОБА_1  права на пенсію згідно Закону України “Про державну службу”, та як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 07.03.2024р. №907640816370 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно позовної вимоги про визначення розміру пенсії на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 21.02.2024р. №9/02/2-24, яка видана Департаментом соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації, колегія суддів зазначає про таке. 
ОСОБА_1 на час звернення за призначенням пенсії не займала посаду державної служби. Тому, з урахуванням положень ст.37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, пенсія ОСОБА_1 підлягає обчисленню у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 21.02.2024 за №9/02/2-24, виданої Департаментом соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.01.2023р. у справі №340/4184/21 та узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 13.02.2019р. у справі №822/524/18.
Враховуючи, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 07.03.2024р. №907640816370 позивачу безпідставно та необґрунтовано відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця, тому з метою належного та ефективного захисту порушених прав адміністративний позов слід задовольнити шляхом визнання протиправним і скасування спірного рішення та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області перевести ОСОБА_1 з 27.02.2024р. на пенсію державного службовця відповідно Закону України “Про державну службу” №889-VIII від 10.12.2015р., з врахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 21.02.2024р. №9/02/2-24, яка видана Департаментом соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є вірними, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області діяв не у спосіб визначений законом та Конституцією України. 
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також,  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області – залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року   у справі № 140/3733/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	Р. Б. Хобор