ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2024 р.                                     Справа №921/672/21(921/362/23)
м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:
Гриців В.М. (доповідач), Зварич О.В., Малех І.Б.
секретар судового засідання Гілевич С.Р.
представники: скаржника адвокат Степанюк Н.Л., позивача - арбітражний керуючий Микитів О.І., відповідача - адвокат Півторак В.М. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Тернопільської області (суддя Боровець Я.Я.) від 16 листопада 2023 року у справі №921/362/23 за позовом арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне підприємство "Захід - Агроінвест"; 
про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Захід - Агроінвест" від 09.09.2019; 
у межах справи №921/672/21 про неплатоспроможність ОСОБА_2 
ВСТАНОВИВ:
Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 18 листопада 2021 року відкрив провадження у справі №921/672/21 про неплатоспроможність ОСОБА_2 ; увів мораторій на задоволення вимог кредиторів; увів процедуру реструктуризації боргів боржника та керуючого реструктуризацією призначив арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича.
Ухвалою суду від 05 травня 2022 року визначено розмір та перелік визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів у справі № 921/672/21 відносно фізичної особи ОСОБА_2 , а саме:
- Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" в розмірі 54 890,50 грн, з яких підлягають внесенню: 50 285,40 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів, 65,10 грн (пеня) до третьої черги реєстру вимог кредиторів та 4 540,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
- Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" в розмірі 440 357,92 грн, з яких підлягають внесенню: 435 395,92 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів та 4 962,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" в розмірі 690 114,45 грн, з яких підлягають внесенню: 685 152,45 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів та 4 962,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
- Акціонерне товариство "КредоБанк" в розмірі 891 895,71 грн, з яких підлягають внесенню: 886 933,71 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів та 4 962,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
Господарський суд Тернопільської області постановою від 26 грудня 2022 року у справі №921/672/21 припинив процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_2 . Припинив повноваження керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_2 арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича. Визнав банкрутом фізичну особу ОСОБА_2 . Увів процедуру погашення боргів боржника ОСОБА_2 . Призначив керуючим реалізацією майна банкрута фізичної особи ОСОБА_2 арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича.
У травні 2023 року арбітражний керуючий Микитів Олег Ігорович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: 1. ОСОБА_2 та 2. ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі ПП "Захід - Агроінвест" від 09.09.2019, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б., зареєстрований в реєстрі за №4114.
Позов мотивований тим, що відповідач 1 - ОСОБА_2 здійснив відчуження частки в статутному капіталі ПП "Захід - Агроінвест" за ціною 1,00 грн, яка є значно занижено та не відповідає номінальній вартості частки. Вважає, що договір має ознаки фраудаторності угоди, яка не призводить до реальних наслідків, а саме отримання доходу боржником та вчинено на шкоду кредиторам.
Заява подана в межах справи №№921/672/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
Господарський суд Тернопільської області рішенням від 16 листопада 2023 року у справі №921/672/21(921/362/23) позов задовольнив повністю; судові витрати у складі судового збору у розмірі 2684,00 грн поклав на відповідача 1 - ОСОБА_2 ; визнав недійсним договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі ПП "Захід - Агроінвест" від 09.09.2019, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б., зареєстрований в реєстрі за №4114; стягнув з ОСОБА_2 на користь арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича - 2684,00 грн судового збору. 
Суд першої інстанції застосував правові позиції Верховного Суду у подібних справах і вказав, що оспорюваний договір укладений у період протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , тобто у підозрілий період, між заінтересованими особами, при цьому за наявності у ОСОБА_2 значних боргових зобов`язань перед кредиторами. Оспорюваний правочин вчинено з метою уникнення задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом продажу за цим договором, а відтак боржник використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам його кредитора, в той час, як особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів, а угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. При розгляді спорів в порядку статті 42 КУзПБ, належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема, але не виключно щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.
Суд виснував, що оспорюваний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі є фраудаторним і його укладення порушує права та охоронювані законом інтереси кредиторів. Тобто, вчинення відповідачами оспорюваного правочину є формою зловживання правом на укладення договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливило виконання зобов`язання боржника і завдає шкоди кредитору. Такий правочин позивач поставив під сумнів у частині його добросовісності. Метою вчинення оспорюваного правочину є уникнення виконання зобов`язання зі сплати боргу та виведення майна з-під стягнення. Вчинення відповідачами оспорюваного правочину призвело до неможливості задовольнити вимоги кредиторів за рахунок такого майна.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року у справі №921/672/21(921/362/23) та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову; стягнути з позивача - арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.
Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.
Суд першої інстанції застосував норму ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства до правовідносин, що склались до набрання ним чинності у порушення ч. 1 ст. 58 Конституції України.
На відміну від загальних норм (ЦК України та ГК України) застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство можливо лише при наявності відкритого провадження у справі про банкрутство боржника, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, а відтак правочин (договір), укладений до відкриття провадження у справі про банкрутство, не може оцінюватись судом на предмет його відповідності/невідповідності вимогам законодавства про банкрутство, чинного на час укладення цього правочину.
Оскільки провадження у справі №921/672/21 про неплатоспроможність ОСОБА_2 відкрито ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 28.11.2021, то, керуючись темпоральним принципом, в даному випадку положення Кодексу України з процедур банкрутства не підлягають застосуванню. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, - підлягають застосуванню приписи ст. 20 Закону про банкрутство. Оспорюваний договір був укладений боржником 09.09.2019, тобто більше ніж за два роки до відкриття провадження у цій справі. Таким чином, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню і приписи ст. 20 Закону про банкрутство, оскільки оспорюваний правочин вчинено 06.06.2019, тобто поза межами визначеного статтею 20 Закону про банкрутство річного періоду з дати вчинення оспорюваного правочину, що передував відкриттю провадження у цій справі - 28.11.2021, тобто більше ніж за два роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, що в два рази більше «підозрілого періоду».
Суд першої інстанції неправильно застосував норму ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства. Так, посилаючись що відчуження частки в статутному капіталі відбулось за ціною, що є значно заниженою, відсутні будь-які обґрунтування цього твердження та докази на підтвердження дійсної ринкової ціни частки в статутному капіталі, як і не зазначено її реальної вартості.
Судом не обґрунтовано на підставі яких доказів або обставин він дійшов висновку, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна ОСОБА_2 було або стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів.
Матеріали справи не містять жодного доказу, що оспорюваний правочин, було вчинено боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед іншими кредиторами та з наміром приховання (виведення) від них своїх актів.
Арбітражний керуючий, звертаючись до суду з позовом не наводить доказів того, що укладаючи оспорювані правочини боржник діяв з метою спричинення шкоди кредиторам, шляхом зменшення своїх активів, а саме це є обов`язковою умовою для визнання договору недійсним,
Всупереч ч.4 ст.236 ГПК України суд не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07.11.2023 № 910/13786/16 (910/10994/22), від 24 листопада 2021 року у справі N 905/2030/19 (905/2445/19) щодо темпорального критерію застосування положень ст. 42 КУПБ, а також щодо підстав визнання правочинів фраудаторними.
Рішення не містить мотивів відхилення аргументів відповідача 2 ОСОБА_1 та мотивів прийняття аргументів позивача щодо суті спору
Суд в описовій частині рішення не зазначено викладу позиції відповідача, як того вимагає п.1 ч.3 ст.238 ГПК України, в мотивувальній частині рішення не надав належної оцінки доказам, що містяться у матеріалах справи, не зазначив аргументи наведені у відзиві.
Судом не зазначено аргументи наведені у відзиві, а саме відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження ринкової вартості частки у статутному капіталі ПП «Захід-Агроінвест» станом на дату укладення оспорюваного правочину та те, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання, майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів. Саме факти відчуження за ціною нижчою від ринкової та відчуження на шкоду кредитору є предметом доказування у справах про визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.
Натомість суд зазначив, що у судовому засіданні представник відповідача 2 в щодо позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
У додаткових поясненнях вказує, що визнання недійсними договорів є неналежним способом захисту, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, належним способом захисту є звернення до володільця частки (особи, щодо якої у ЄДР містяться відомості як про власника спірної частки) з позовом про витребування частки із чужого незаконного володіння (постанова Верховного суду від 18.05.2022 у справі № 914/1191/20).
У постанові Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2022 у справі №921/672/21 відсутні відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та не зазначено про наявність у ОСОБА_2 частки 10 % у статутному капіталі номінальною вартістю 2  022994,00 грн у ПП "Захід-Агроінвест".
Статутний капітал ПП "Захід-Агроінвест" було сформовано у розмірі 20 229 940,00 грн і на даний час засновниками/учасниками ПП "Захід-Агроінвест" є: ОСОБА_3 з часткою 10 % статутного капіталу та ОСОБА_4 з часткою 90 % статутного капіталу.
Позивачем не надано жодного доказу щодо ринкової вартості відчужених часток.
З загальнодоступних джерел вбачається що підприємство мало значні борги, які не могло погасити.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 29 січня 2023 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року у справі №921/672/21(921/362/23) та витребував матеріали справи №921/672/21(921/362/23).
Розгляд справи у судовому засіданні призначено на 28 березня 2024 року, надалі оголошено перерву в судовому засіданні до 25 квітня 2024 року, про що повідомлено сторонам. 

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав представників учасників справи і вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року у справі №921/672/21(921/362/23) належить залишити без змін. 
Обставини справи.
09 вересня 2019 року між ОСОБА_2 (як, Продавець) та ОСОБА_1 (як, Покупець) укладено договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Захід- Агроінвест", відповідно до умов якого Продавець передає у власність Покупця, а Покупець приймає у свою власність та оплачує частку в статутному капіталі Підприємства у розмірі 45% статутного капіталу Підприємства номінальною вартістю 9 103 473,00 грн ( п.2.1 Договору).
Відомості про підприємство : найменування - Приватне підприємство "Захід - Агроінвест", код ЄДРПОУ 32865702, розмір статутного капіталу підприємства ( у гривнях) : для забезпечення діяльності підприємства сформовано статутний капітал у розмірі 20 229 940,00 грн ( п.2.2 Договору).
Відомості про частку в статутному капіталі Підприємства , яка відчужується ( є предметом купівлі -продажу) - розмір частки : 45% статутного капіталу підприємства, номінальна вартість частки: відповідно до статуту підприємства номінальна вартість частки становить 9 103 473,00 грн ( п.2.3 Договору).
Пунктом 3.1 Договору сторони домовились, що частка в статутному капіталі підприємства продається ( передається у власність Покупця) у розмірі 45% статутного капіталу підприємства номінальною вартістю 9 103 473,00 грн .
Згідно п. 3.2 Договору визначено, що право власності на частку та корпоративні права на підприємство ( що випливають із частки) переходять від Продавця до Покупця в момент укладення цього Договору. З моменту укладення цього Договору Продавець втрачає усі права власника ( учасника) підприємства.
У день укладення цього Договору, Сторони зобов`язані підписати Акт приймання - передачі частки, який додатково засвідчуватиме перехід права власності на частку від Продавця до Покупця ( п. 3.3 Договору). 
Договірна ціна (вартість) частки становить 1,00 грн без ПДВ ( п.4.1 Договору). 
Договірну ціну (вартість) частки, зазначену в пункті 4.1 цього Договору (грошову суму у розмірі 1,00 грн ), Покупець сплатив Продавцю в повному обсязі до моменту підписання цього Договору ( п.4.2 Договору).
Пунктом 9.1. Договору встановлено, що договір є укладеним (тобто набирає чинності) з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення та діє до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим Договором.
Договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі ПП "Захід - Агроінвест" від 09.09.2019, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б., зареєстрований в реєстрі за №4114. 
Факт виконання договору підтверджується Актом приймання - передачі частки в статутному капіталі ПП "Захід - Агроінвест" від 09.09.2019, підписаний сторонами договору. 
Суд апеляційної інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги переглядає рішення Господарського суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року у справі №921/672/21(921/362/23), яким суд визнав недійсним договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі ПП "Захід - Агроінвест" від 09.09.2019, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б., зареєстрований в реєстрі за №4114, як фраудаторного правочину і такого, який не був направлений на реальне настання правових наслідків, на шкоду кредиторам.
Відповідно до частини 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
З 21 жовтня 2019 року введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства. 
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства :
1. Правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
2. Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
3. У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. 
4. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд ухвалює рішення.
Згідно з статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.
  Відповідно до частини першої  статті 215 ЦК України  недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою  статті 203 цього Кодексу. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3  ст. 215 ЦК України). 
Відповідно до  ст. 203 ЦК України  зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
В силу приписів  ст. 204 ЦК України  правомірність правочину презюмується.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6  ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із ч. 2 і 3  ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
За усталеною позицією Верховного Суду, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої  статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя  статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.
В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому, усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. 
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. 
Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню ("вживанням права на зло").
Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. 
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.
Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 24.11.2021 у справі №05/2030/19 (905/2445/19) вказав, що фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 908/3091/16 (908/1041/21) вказав, зокрема, що 21.10.2019 введено в дію КУзПБ, який в силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.
Отже, правове регулювання провадження у справах про банкрутство регламентовано КУзПБ, який введено в дію з 21.10.2019, а до введення в дію цього Кодексу - Законом про банкрутство, норми яких є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.
Водночас у питанні особливостей правового регулювання та правил недійсності правочинів боржника у межах справи про банкрутство колегія суддів звертається до правових висновків Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 28.10.2021 у справі № 911/1012/13 (якими було уточнено висновки цієї судової палати, наведені у постанові від 02.06.2021 №904/7905/16) та зазначає таке.
На відміну від вимог ЦК України та ГК України, законодавство про банкрутство (як стаття 42 КУзПБ, так і стаття 20 Закону про банкрутство у редакції, чинній з 19.01.2013) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів, укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
Критерієм для застосування положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства є дата відкриття провадження у справі про банкрутство.
За обставинами справи, Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 18 листопада 2021 року відкрив провадження у справі №921/672/21 про неплатоспроможність ОСОБА_2 ; постановою від 26 грудня 2022 року у справі №921/672/21 припинив процедуру реструктуризації боргів фізичної особи - ОСОБА_2 ; визнав банкрутом фізичну особу ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 перебуває у процедурі погашення боргів.
Предметом судового розгляду є позовна заява керуючого реалізацією арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП "Захід-Агроінвест" від 09.09.2019, подана в порядку статті 42 КУзПБ, стороною яких є ОСОБА_2 щодо якого відкрито справу про неплатоспроможність. 
Критерієм для застосування норм  статті 42 КУзПБ  та  статті 20 Закону про банкрутство, у тому числі і до заяв, поданих після введення в дію цього  Кодексу, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Ураховуючи, що провадження у справі №921/672/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 відкрито 18 листопада 2021 року, а спірний правочин укладено 06 вересня 2019 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 42 КУзПБ. 
Адже стаття 42 КУзПБ застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих у справах про банкрутство, провадження у яких відкрито після введення в дію цього Кодексу.
Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що до спірного договору повинні застосовувати приписи ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
Визнання правочину недійсним є одним з передбачених  законом  способів захисту цивільних прав та інтересів за  статтею 16 ЦК України,  статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені  статтею 215 ЦК України.
У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсним правочину боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.
Договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі ПП "Захід - Агроінвест" вчинений у 09.09.2019 ( за два роки, що передували відкриттю провадження у справі про неплатоспроможність (18.11.2021), тому в аспекті приписів ст.42 КУзПБ, цей факт ставить під сумнів справедливе задоволення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 . 
На час укладення спірного договору ОСОБА_2 мав заборгованість перед АТ  Комерційний  банк  "ПриватБанк". Так, 28.07.2019 між ОСОБА_2 як Позичальником та АТ КБ "Приватбанк" було укладено угоду за №SAMDNWFC00053726366, відповідно до умов якої Банк надав, а Позичальник отримав кредит у сумі 400  000,00 грн. 
Крім того, 14.07.2016 ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» і ОСОБА_2 уклали договір поруки № П-LVO-134/2, за умовами якого ОСОБА_2 виступив поручителем з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором овердрафтового кредитування № ОВ-LVO-134 з додатковими угодами та додатками до нього, укладеного 14.07.2016 між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ПП «Захід-Агроінвест». 
Надалі ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінсоле» усі права вимоги за кредитними договорами, укладеними з ПП «Захід-Агроінвест» та всі права вимоги за договорами укладеними на забезпечення виконання кредитних договорів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.04.2021 у справі №607/29452/19 задоволено позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Фінсоле" та стягнуто з боржника ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 685 152,45 грн.
Продаж належної ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ПП "Захід- Агроінвест" у розмірі 45% статутного капіталу підприємства номінальною вартістю 9 103 473,00 грн ОСОБА_1 за одну гривню не відповідає критерію добросовісної поведінки; вказує не на спрямованість сторін договору на досягнення розумної ділової мети, а на виведення активів боржника та завдання йому збитків, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань та порушення прав кредиторів. 
З огляду на договірну вартість (одна гривня), ОСОБА_2 фактично ж безоплатно відчужив ОСОБА_5 частку у розмірі 45% у статутного капіталу ПП "Захід- Агроінвест" номінальною вартістю 9 103 473,00 грн. 
Сторонам оспорюваного договору (відповідачі у справі) було відомо, що на дату укладення договору оцінка ринкової вартості частки у розмірі 45% статутного капіталу ПП "Захід- Агроінвест" не проводилась. 
Необхідно зазначити й те, що на дату укладення спірного договору ПП "Захід-Агроінвест" не було неплатоспроможним (провадження у справі №914/346/20 про банкрутство ПП "Захід-Агроінвест" відкрито у лютому 2020 року). Ця обставина теж не свідчить про зменшення ринкової ціни відчуженої частки у статутному капіталі з номінальної вартості 9 103 473,00 грн до ціни у сумі 1,00 грн без ПДВ.
Отож апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про відсутність доказів відчуження частки у статутному капіталі за ціною, нижчою від ринкової. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за ст.42 КУзПБ недійсність перш за все пов`язується з оцінкою дій боржника, виконання яких мало негативні наслідки для боржника у вигляді зменшення його майнових активів та настання неплатоспроможності. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, яка передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. 
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недійсність договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі, як фраудаторного, укладення якого порушує права та охоронювані законом інтереси кредиторів, є формою зловживання правом на укладення договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливило виконання зобов`язання боржника і завдає шкоди кредитору. 
Суд апеляційної інстанції поділяє висновок суду першої інстанції про те, що договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі є фраудаторним і його укладення порушує права та охоронювані законом інтереси кредиторів. Вчинення відповідачами оспорюваного правочину є формою зловживання правом на укладення договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливило виконання зобов`язання боржника і завдає шкоди кредитору. Господарський суд Тернопільської області дійшов обґрунтованих висновків про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу містить ознаки фраудаторного правочину. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджують позиції скаржника. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року у справі № 921/672/21(921/362/23) ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.
Керуючись статтями 129, 269, 270,275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року у справі № 921/672/21(921/362/23) залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.
Повний текст постанови підписано 28 червня 2024 року.

Суддя                                                                      В.М. Гриців 

Суддя                                                                      О.В. Зварич

Суддя                                                                                                    І.Б. Малех