ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 вересня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/1175/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року
у справі № 280/1175/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області
про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 22.12.2023 №084450008132 про відмову у призначенні пенсії позивачу;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком позивачу період роботи з 28.04.1978 по 01.12.1997 у колгоспі ім. «Жданова» (з лютого 1989 року - колгосп «Україна», з лютого 1995 року - КСП «Україна») відповідно до трудової книжки, а також період проходження військової служби з 24.04.1979 по 29.05.1981, та повторно розглянути заяву позивача від 19.12.2023 про призначення пенсії за віком.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 280/1175/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково:
- визнано протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 22.12.2023 №084450008132 відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди його роботи з 28.04.1978 по 23.04.1979, з 30.05.1981 по 28.05.1982, з 22.07.1985 по 25.03.1995, з 26.06.1997 по 01.12.1997 у колгоспі ім. «Жданова» (з лютого 1989 року - колгосп «Україна», з лютого 1995 року - КСП «Україна») згідно з записами трудової книжки, а також період проходження військової служби з 24.04.1979 по 29.05.1981 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 від 17.04.1979, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 19.12.2023 щодо призначення пенсії за віком.
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму судового збору у розмірі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.   
Судом зазначено, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Суд вважав, що виявлені відповідачем недоліки в заповненні титульної сторінки трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача. Також, на переконання суду, самі лише описки у написанні імені особи в документах, що підтверджують страховий стаж, не можуть слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, коли судом достеменно встановлено, що вони стосуються саме позивача. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення від 22.12.2023 №084450008132 та наявність підстав для його скасування. Разом з тим, суд вважав, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Луганській області зарахувати до страхового стажу позивача , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, періоди його роботи з 28.04.1978 по 23.04.1979, з 30.05.1981 по 28.05.1982, з 22.07.1985 по 25.03.1995, з 26.06.1997 по 01.12.1997 у колгоспі ім. «Жданова» (з лютого 1989 року - колгосп «Україна», з лютого 1995 року - КСП «Україна») згідно з записами трудової книжки, а також період проходження військової служби з 24.04.1979 по 29.05.1981 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 від 17.04.1979, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 19.12.2023 щодо призначення пенсії за віком. Також, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу професійну допомогу витрат має бути зменшений до 2000,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 280/1175/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник вказує, що уточнення довідками потребують періоди роботи позивача з 28.04.1978 по 28.05.1982, з 22.07.1985 по 25.03.1995, оскільки не всі записи про трудову участь у громадському господарстві засвідчені печатками та підписами відповідальних осіб, а також період роботи з 26.06.1997 по 01.12.1997, оскільки відсутня підстава прийому на роботу та запис про звільнення не засвідчено печаткою та підписом відповідальної особи. Вважає, що проходження військової служби з 24.07.1979 по 29.05.1981 не можливо зарахувати до страхового стажу згідно військового квитка від 17.04.1979 серії НОМЕР_1 , адже прізвище позивача в ньому російською мовою не відповідає паспортним даним позивача. Відтак, зазначає, що через відсутність необхідного страхового стажу позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії спірним рішенням. Вказує, що пенсійний орган має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Вважає, що підстави для компенсації витрат позивача на правничу допомогу відсутні.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся 19.12.2023 з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 22.12.2023 №084450008132 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 20 років. В обґрунтування рішення відповідачем зазначено, що до страхового стажу не зараховано період: проходження військової служби з 24.04.1979 по 29.05.1981 згідно з військовим квитком від 17.04.1979 серії НОМЕР_1 , оскільки прізвище позивача (російською мовою) не відповідає паспортним даним заявника; роботи за трудовою книжкою колгоспника від 29.04.1978 №1020, оскільки на титульному аркуші не зазначено число та місяць народження, прізвище не відповідає паспортним даним та не всі записи про трудову участь у громадському господарстві засвідчені печатками та підписами відповідальних осіб (підлягає уточненню довідкою).
Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).
Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Види трудової діяльності, що зараховуються до стражу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що рішенням скаржника від 22.12.2023 №084450008132 у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу.
Щодо зарахування періоду роботи з 28.04.1978 по 23.04.1979, з 30.05.1981 по 28.05.1982, з 22.07.1985 по 25.03.1995, з 26.06.1997 по 01.12.1997.
Так, згідно спірного рішенні відповідача №084450008132 вищевказаний період роботи не зараховано позивачу до страхового стажу за трудовою книжкою колгоспника від 29.04.1978 №1020, оскільки на титульному аркуші не зазначено число та місяць народження, прізвище не відповідає паспортним даним та не всі записи про трудову участь у громадському господарстві засвідчені печатками та підписами відповідальних осіб.
Як правильно досліджено судом першої інстанції, зі змісту трудової книжки колгоспника №1020 від 29.04.1978, копії якої подано позивачем до матеріалів справи, вбачаються відомості щодо періодів трудової діяльності позивача:
з 28.04.1978 по 28.05.1982 працював в колгоспі ім. «Жданова» (в зазначеному періоді міститься запис про проходження військової служби в лавах Радянської армії з 24.04.1979 по 29.05.1981 без зазначення підстави запису);
з 22.07.1985 по 25.03.1995 працював в колгоспі ім. «Жданова» (з 27.06.1989 колгосп «Україна»),
з 26.06.1997 по 01.12.1997 працював в КСП «Україна».
Також, суд першої інстанції правильно встановив, що стосовно трудової участі в громадському господарстві, трудова книжка позивача містить інформацію про прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві, а також про фактичне виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, які внесені до трудової книжки на підставі особового рахунку.
Колегія суддів зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником безпідставно не зараховано позивачу стаж за періоди з 28.04.1978 по 23.04.1979, з 30.05.1981 по 28.05.1982, з 22.07.1985 по 25.03.1995, з 26.06.1997 по 01.12.1997. Зворотні доводи скаржника про відсутність підстав для такого зарахування свого підтвердження не знайшли.
Щодо зарахування проходження військової служби до стажу.
Пунктом «в» ч.3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується військова служба.
Відповідно до п.6 Порядку № 637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.
Зі змісту спірного рішення №084450008132 вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби з 24.04.1979 по 29.05.1981 згідно з військовим квитком від 17.04.1979 серії НОМЕР_1 , оскільки прізвище позивача (російською мовою) не відповідає паспортним даним заявника.
В свою чергу, за змістом військового квитка від 17.04.1979 серії НОМЕР_1 , позивач проходив військову службу у лавах Радянської Армії з 24.04.1979 по 29.05.1981. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що описка прізвища позивача у військовому квитку серії НОМЕР_1 зумовлена виключно помилкою в транслітерації, ця описка не може бути підставою для позбавлення його права на страховий стаж, оскільки допущена не з його вини, розбіжність міститься в одній літері прізвища позивача, а ім`я, по батькові та дата народження позивача у військовому квитку зазначено вірно.
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що скаржником безпідставно не зараховано позивачу період проходження військової служби до стажу.
З цих підстав, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що спірне рішення відповідача від 22.12.2023 №084450008132 є протиправним та підлягає скасуванню, а також, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійного орагну зарахувати до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, періоди його роботи з 28.04.1978 по 23.04.1979, з 30.05.1981 по 28.05.1982, з 22.07.1985 по 25.03.1995, з 26.06.1997 по 01.12.1997 у колгоспі ім. «Жданова» (з лютого 1989 року - колгосп «Україна», з лютого 1995 року - КСП «Україна») згідно з записами трудової книжки, а також період проходження військової служби з 24.04.1979 по 29.05.1981 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 від 17.04.1979, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 19.12.2023 щодо призначення пенсії за віком. Аргументи скаржника цей висновок суду не спростовують.
Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачу до його страхового стажу відповідні періоди роботи та військової служби можливо визначити втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття спірного рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи.
Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Судова колегія зауважує, що вирішення питання про стягнення суми заявлених витрат, суд вирішує з урахуванням клопотання іншої сторони, щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано суду ордер серія АР №1161331 від 02.02.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, додаткова угода від 29.01.2024 №29/01 до договору на надання правової допомоги від 08.01.2024, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат №29/01 від 29.01.2024, акт виконаних робіт №29/01 від 29.01.2024, розрахунок витрат на правову допомогу, акт №29/01 від 29.01.2024 прийому-передачі наданих послуг згідно з договором.
Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) складає 7500,00 грн.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви, складність справи та обсяг доказів, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений на надання послуг, значення справи для сторони, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань скаржника на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., що є співмірним зі складністю справи та відповідає принципу справедливості. В свою чергу, доводи апеляційної скарги, що підстави для компенсації витрат позивача на правничу допомогу відсутні, свого підтвердження не знайшли.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області   - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 280/1175/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках  та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко