Справа № 462/3435/24                                        Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д. 
Провадження № 22-ц/811/1463/24                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               08 серпня 2024 року м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви, 

                                        в с т а н о в и в:
19 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви. 
Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,03 га, кадастровий номер 4610165500:05:001:1145, та житловий будинок, загальною площею 138,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , та заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, що діють в його інтересах та/або за його дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження вказаного вище нерухомого майна.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику.
Роз`яснено заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове судове рішення, яким його заяву задовольнити. 
Вважає, що, повертаючи заяву, суд фактично відмовив у забезпеченні позову з формальних підстав, а саме: не зазначення в заяві, поданій в паперовій формі, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету.
На переконання апелянта, суд повинен був керуватись відповідними положеннями щодо реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами та нормами ст.14 ЦПК України.
Звертає увагу, що для нього, як фізичної особи, законодавством не встановлено обов`язку реєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).
Також просить врахувати, що подаючи заяву про забезпечення позову в паперовому вигляді, він, окрім не зазначення в тексті заяви відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, надав суду всі відомості передбачені ч.1 ст.151 ЦПК України, в тому числі РНОКПП, відтак, у суду була можливість самостійно перевірити наявність електронного кабінету заявника відповідно до вимог закону у цій сфері.
Зазначає, що відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 року за №1845/0/15-21, засобами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого електронного кабінету (п.42).
Наголошує, що надмірний формалізм у трактуванні національного законодавства, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду. 
Зауважує, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при реалізації положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. 
Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, зазначена у п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України, тому, відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 цього Кодексу, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30.07.2024 року, є дата складення повного судового рішення – 08.08.2024 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За вимогами статті 151 ЦПК України щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову, норма якої є імперативною, така заява повинна подаватись у письмовій формі, повинна бути підписана заявником і повинна містити:
1) найменування суду, до якого подається заява; 
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб – громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 
3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 
4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 
5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;
6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 
7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Частиною другою статті 151 ЦПК України передбачено, що якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб – громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін – фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.
Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульований статтею 153 ЦПК України.
Зокрема, частиною десятою статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Отже, процесуальним законом не надано суду повноважень для залишення такої заяви без руху для усунення заявником допущених у ній недоліків.
Відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України, електронний кабінет – це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Відповідно до ч.6 ст.14 ЦПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Разом з тим, частиною восьмою (абзац 4) статті 14 ЦПК України передбачено, що якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, то лише особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.
Таким чином, урахувавши, що заявник подав заяву (процесуальний документ) в паперовій формі, не вказавши в заяві відомостей про наявність або відсутність у нього електронного кабінету, суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про наявність визначених процесуальним законом підстав для повернення такої заяви, оскільки норма частини першої статті 151 ЦПК України містить вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову, які заявник зобов`язаний виконувати.
При цьому, необхідно зазначити, що помилкове посилання суду в оскаржуваній ухвалі на ч.9 ст.151 ЦПК України не свідчить про помилковість висновків суду по суті вирішення даного питання. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про надмірний формалізм при прийнятті судом оскаржуваного судового рішення, оскільки перевірка судом дотримання обов`язкових вимог процесуального закону не може свідчити про надмірний формалізм.
Окрім того, заявник не був позбавлений права і не обмежений жодним строком повторно звернутись до суду із такою заявою, про що суд першої інстанції роз`яснив йому в оскаржуваній ухвалі, тому його доводи про обмеження права на доступ до суду та порушення права на справедливий судовий захист є абсолютно безпідставними.
Отже, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального закону, які регулюють вирішення даного питання, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд

                                       п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 08 серпня 2024 року.

Головуючий                                                 С.М. Бойко

Судді                                                  С.М. Копняк

                                                                       А.В. Ніткевич