П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/12144/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Черняхович Ірина Едуардівна  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
17 вересня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
Академія Державної пенітенціарної служби (далі - позивач) звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просила:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби витрати пов`язані з утриманням його в академії в сумі 117770,78 гривень.
На обґрунтування заявлених позовних вимог Академія Державної пенітенціарної служби зазначила, що після закінчення навчання у даному вищому навчальному закладі ОСОБА_1 не відпрацював встановленого у контракті на здобуття освіти 3-річного строку в Державній кримінально-виконавчій службі України, оскільки до закінчення цього строку звільнився за власним бажанням зі служби в Державній установі "Коростенська виправна колонія (№71)". Такими діями ОСОБА_1 порушив умови укладеного між ним та Академією Державної пенітенціарної служби контракту на здобуття освіти, а тому відповідно до закону зобов`язаний в повному обсязі відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Академії. Однак, в добровільному порядку витрати, пов`язані з його утриманням в навчальному закладі, в загальному розмірі 117770,78 гривень ОСОБА_1 відшкодовані не були, що зумовило звернення Академії Державної пенітенціарної служби з даним позовом до суду для їх стягнення з відповідача.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року позов задоволено. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Зазначає, що на його переконання Академія Державної пенітенціарної служби безпідставно хоче стягнути з нього витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі, в розмірі 117770,78 гривень, оскільки 02.06.2022 він був призваний до лав Збройних Сил України на військову службу по мобілізації, а тому продовжує виконувати функції з охорони держави та служить на користь українського суспільства.
21 серпня 2024 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від Академії Державної пенітенціарної служби. У поданому відзиві позивач заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що на підставі наказу ректора Академії Державної пенітенціарної служби від 22.07.2017 №252/ОД ОСОБА_1 з 15.08.2017 було зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання на спеціальність "Право" за державним замовленням.
27 квітня 2018 року між Академією Державної пенітенціарної служби (виконавець) з однієї сторони, Центральним міжрегіональним управлінням з питань конання покарань та пробації Міністерства юстиції (замовник) з другої сторони та ОСОБА_1 з третьої сторони був укладений контракт №387 про здобуття освіти у закладі вищої освіти, який здійснює підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України про здобуття освіти.
Відповідно до умов зазначеного контракту, ОСОБА_1 навчався в Академії Державної пенітенціарної служби на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету та був зобов`язаний після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу та приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою, визначеною персональним розподілом посад.
Разом з тим, умовами вказаного контракту від 27.04.2018 №387 також було визначено, що у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання ОСОБА_1 буде зобов`язаний відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" в повному обсязі за весь період його фактичного навчання.
У період навчання в Академії Державної пенітенціарної служби з 15.08.2017 по 18.06.2021 ОСОБА_1 перебував на грошовому, продовольчому, речовому, медичному забезпеченні, був забезпечений житлом із наданням відповідних комунальних послуг, за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до наказу Академії Державної пенітенціарної служби від 17.06.2021 №97/ОС "Про випуск фахівців, які навчались за освітньо-професійними програмами "Право" та "Психологія" на першому (бакалаврському) рівні вищої освіти, з числа курсантів денної форми навчання" ОСОБА_1 на підставі рішення Екзаменаційної комісії з атестації здобувачів вищої освіти Академії Державної пенітенціарної служби з 18.06.2021 був присвоєний ступінь вищої освіти "бакалавр" з галузі знань 08 "Право" за спеціальністю 081 "Правознавство" та видано йому відповідний диплом про освіту.
Після здобуття вищої освіти, ОСОБА_1 , відповідно до умов контракту від 27.04.2018 №387, був направлений для подальшого проходження служби до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)".
На підставі наказу Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" від 17.06.2021 №64/ОС-21 лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 з 19 червня 2021 року був призначений на посаду начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)".
Однак в подальшому, у зв`язку із поданням відповідачем рапорту на звільнення від 16.05.2022, лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 на підставі наказу начальника Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" від 17.05.2022 №84/ОС-22 був звільнений із займаної посади з 20 травня 2022 року відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).
У зв`язку з тим, що після закінчення навчання в Академії Державної пенітенціарної служби ОСОБА_1 не відпрацював три роки в органах в Державної кримінально-виконавчої служби України, позивач відповідно до правових норм ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, склав довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсант ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби.
Згідно вказаної довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 від 18.06.2021 №5/1660, загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби за період з 15.08.2017 по 18.06.2021, становить 117770,78 гривень, з них: витрати на грошове забезпечення з нарахуванням - 64822,29 гривень; витрати на продовольче забезпечення - 34466,99 гривень; витрати на речове забезпечення - 7827,86 гривень; витрати на медичне забезпечення - 428,97 гривень; витрати на оплату комунальних послуг та за спожиті енергоносії - 10224,67 гривень.
Наявним у матеріалах справи повідомленням підтверджується, що ОСОБА_1 20 травня 2022 року був ознайомлений із розміром витрат, пов`язаних з його утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби, та повідомлений про необхідність відшкодування вказаних витрат протягом 30 днів з моменту отримання цього повідомлення, що підтверджується його особистим підписом на цьому повідомленні та на довідці-розрахунку від 18.06.2021 №5/1660.
У зв`язку із тим, що в добровільному порядку у встановлений строк ОСОБА_1 не відшкодував витрати на його утримання в Академії Державної пенітенціарної служби в розмірі 117770,78 гривень, чим завдав шкоду державному бюджету, Академія Державної пенітенціарної служби звернулась з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені Академією Державної пенітенціарної служби позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 витрати пов`язані з утриманням його в академії в розмірі 117770,78 гривень, є обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.
Згідно із ч.1 ст.6 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.14 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).
Згідно з частиною 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 74 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 р. № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 261), який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:
- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (пункт 1).
Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС (пункт 2 Порядку № 261).
Відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло -, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється, виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи (пункт 3 Порядку № 261).
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4 Порядку № 261).
Згідно з пунктом 5 Порядку № 261 передбачено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
У відповідності до положень п.2 Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.
Так, з матеріалів справи встановлено, що після закінчення навчання в Академії Державної пенітенціарної служби ОСОБА_1 відпрацював в органах в Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме в Державній установі "Коростенська виправна колонія (№71)" лише 11 місяців та 2 дні (з 19.09.2021 по 20.05.2022). Відтак, відповідно до умов укладеного ним контракту на здобуття освіти від 27.04.2018 №387, в нього, як у особи, яка звільнилась зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання, виник обов`язок відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з його утриманням у вказаному вищому навчальному закладі.
Згідно довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 від 18.06.2021 №5/1660, загальна сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Академії Державної пенітенціарної служби становить 117770,78 гривень. Із вказаним розрахунком ОСОБА_1 був ознайомлений 18.06.2021 та повідомлений про необхідність відшкодування таких витрат в 30-денний строк з моменту ознайомлення.
Здійсненого Академією Державної пенітенціарної служби розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, ОСОБА_1 не заперечував та не оскаржував, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Як слідує з матеріалів справи на момент прийняття судом рішення по даній справі ОСОБА_1 не відшкодував витрати держави, пов`язані з утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби, заборгованість в розмірі 117770,78 гривень ним не сплачена. Доказів такої сплати відповідач до суду не надав.
В той же час, апелянт посилається на те, що не має обов`язку здійснювати відшкодування витрат на його утримання в навчальному закладі, оскільки 02.06.2022 він був призваний до лав Збройних Сил України на військову службу по мобілізації.
Щодо даних доводів, то колегія суддів зауважує, що в ході розгляду справи встановлено, що підставою його звільнення зі служби у Державній установі "Коростенська виправна колонія (№71)" був його рапорт про звільнення за власним бажанням, а не призов на військову службу по мобілізації. Відтак. звільнення відповідача було обумовлене його власним волевиявленням на припинення проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
В той же час, згідно з пунктом 9 Порядку №261 визначено, що стягнення суми витрат припиняється лише в разі: 1) поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; 2) повторного прийняття особи на службу в поліцію.
Таким чином, у спірних правовідносинах підставою для припинення стягнення з ОСОБА_1 витрат на його утримання в навчальному закладі, могло бути лише його повторне прийняття на службу саме в органи Державної кримінально-виконавчої служби України, оскільки відпрацювання саме в таких органах не менше трьох років після закінчення навчання в Академії Державної пенітенціарної служби, було передбачене умовами його контракту на здобуття освіти.
Колегія суддів зауважує, що призов по мобілізації до лав Збройних Сил України не є тотожним службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, оскільки Збройні сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладені завдання з оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, в той час як Державна кримінально-виконавча служба України є правоохоронним орган, що здійснює державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Крім того, колегія суддів зауважує, що у відповідності до витягу із наказу від 17 травня 2022 року №84/ЩС/-22 відповідача звільнено за власним бажанням. 
Таким чином, враховуючи зазначене вище в сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлені Академією Державної пенітенціарної служби позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 витрати пов`язані з утриманням його в академії в розмірі 117770,78 гривень, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Доводи апелянта спростовуються приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.