Справа № 465/5998/21                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/1488/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       20 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
                                               суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на рішення Франківського районногго суду м. Львова від 10 квітня 2024 року в складі судді Кузя В.Я. в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС", за участі третіх осіб ЛКП "Львівелекротранс", ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,-
встановив:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ПрАТ "Страхова Група "ТАС" про відшкодування шкоди. 
Вимоги обґрунтовані тим, що 15 липня 2018 року об 03 год. 45 хв. у місті Львові на вулиці Кульпарківська 83 відбулася дорожньо – транспортна пригода, внаслідок якої на автомобіль Рено Меган, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, що рухався по вул. Кульпарківській в м. Львові, відбувся обрив контактної (кабельної) мережі тролейбуса по АДРЕСА_1 , який впав на автомобіль, що спричинило пошкодження автомобіля. 
Зазначені обставини встановлені постановою Франківського районного суду м. Львова від 24.10.2018 в адміністративній справі № 465/5301/18. 
Зокрема, 15.07.2018 о 03:45 год., вул. Кульпарківська, 83 у м.Львові, ОСОБА_2 , будучи відповідальною собою, порушила правила, норми і стандарти, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, при утриманні дорожніх споруд, а саме обрив контактно кабельної мережі тролейбуса та не вжила заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, що загрожують безпеці руху, що в свою чергу спричинило пошкодження транспортного засобу «RENAULT MEGANЕ» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , чим порушила ч.3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.5 ПДР України, внаслідок чого на ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №228127 від 27.08.2018. 
Згідно із відповіддю ЛКП «Львівелектротранс», станом на 15.07.2018 цивільна відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» перед третіми особами застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO-073642 від 05.04.2018. 
За результатами звернення до страхової компанії, позивач отримав лист від 07.02.2019 за вих. № Г1400/837, який також адресовано й третій особі ЛКП «Львівелектротранс», де зазначено, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» прийняла рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.09.2020 у цивільній справі №465/1748/19 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротрванс» про відшкодування шкоди. 
Таким чином, зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» (у якій працювала ОСОБА_2 на посаді начальника контактно-кабельної мережі) була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами, просить позов задовольнити, стягнути з страхової компанії 56 364, 88 грн. майнової шкоди, що складається з 53914, 88 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля та 2 450 грн. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ. 
Оскаржуваним рішенням Франківського районногго суду м. Львова від 10 квітня 2024 року відмовлено відповідачу Приватному акціонерному товариству "Страхова група "ТАС" у задоволенні клопотання про застосування позовної давності та відмову в позові у зв"язку із спливом строку позовної давності згідно із п. 4 ст. 267 ЦК України.
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", з участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс", ОСОБА_2 про відшкодування шкоди – задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" на користь ОСОБА_1 56 364 (п"ятдесят шість тисяч триста шістдесят чотири) гривень 88 коп. майнової шкоди, що складається з 53 914 (п"ятдесят три тисячі дев"ятсот чотирнадцять) гривень 88 коп. вартості відновлювального ремонту автомобіля та 2 450 (дві тисячі чотириста п"ятдесят) гривень витрат за проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" на користь ОСОБА_1 908 (дев"ятсот вісім) гривень 00 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржив представник відповідача ПрАТ "Страхова Група "ТАС" – Пилипчак І.М., вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено на підставі неповно встановлених обставин справи.
В апеляційній скарзі зазначає, що 04.02.2019 позивач повідомив АТ «СГ «ТАС» про подію (обрив контектнокабельної мережі тролейбуса), яка трапилася 15.07.2018 та внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «RENAULT MEGANЕ» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
05.04.2018 між ЛКП «Львівелектротранс» та ПрАТ «СГ «ТАС» укладений договір добровільного страхування цивільної відповідальності № FO-00073642, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю або майну фізичної особи, а також шкоди заподіяної майну юридичної особи внаслідок здійснення своєї застрахованої діяльності у місці дії договору.
Згідно із п. 1 договору страхування під застарахованою діяльністю в рамках цього договору сторони розуміють експлуатацію на законних підставах майна (конструктивних елементів опор контактної мережі) у місці дії договору.
Страховим ризиком є ненавмисне нанесення Страхувальником шкоди майну, життю або здоров`ю третіх осіб внаслідок здійснення застрахованої діяльності та настання непередбачувальних подій (пожежі, вибуху, стихійного лиха).
Звертає увагу, що перелік непередбачуваних подій є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Слідуючи постанові Франківського районного суду м. Львова від 24.10.2018 причиною обриву контактно кабельної мережі тролейбуса в двох місцях, було здійснення водієм негабаритного вантажу, який не був встановлений працівниками поліції, а ДТП сталась в нічний час доби, коли тролейбуси не їздять, тому подія, яка мала місце 15.07.2018 відбулася по причині обриву, а не непередбачуваних подій, відтак не є страховим випадком.
Зазначає, що ЛКП «Львівелектротранс», як страхувальник не повідомив письмово страховика про настання події.
Крім цього, на думку апелянта, стягнення судом суми в розмірі 53914, 88 грн є необґрунтованим, оскільки згідно із висновком експерта № 399/19 розмір матерівального збитку становить 34149,57 грн.
Також розмір страхового відшкодування має бути зменшений на розмір франшизи, що становить 4000,00 грн.
Просить скасувати рішення Франківського районногго суду м. Львова від 10 квітня 2024 року. Стягнути судові витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами страхування цивільно-правової відповідальності, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO-073642 від 05 квітня 2018 року, у страховика виник обов`язок відшкодувати завдану позивачу ОСОБА_1 шкоду.
Зокрема, позивачем доведено та підтверджено належними і достатніми доказами факт настання дорожньої - транспортної пригоди, у якій винен працівник ЛКП "Львівелектротранс", цивільна відповідальність якого застрахована у відповідача - ПрАТ "Страхова компанія "ТАС".
При цьому, суд відмовив у задоволенні клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки така підлягає обчисленню з моменту відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування, а саме з 07.02.2019, тому звернення позивача 02 серпня 2021 року з даним позовом до суду за захистом своїх прав відбулося в межах строків позовної давності.
Крім цього, суд вирішив питання судових витрат.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно із постановою Франківського районного суду м. Львова від 24.10.2018 в адміністративній справі №465/3301/18, ОСОБА_2 , будучи посадово-відповідальною собою 15.07.2018 о 03:45 год., АДРЕСА_1 , порушила правила, норми і стандарти, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, при утриманні дорожніх споруд, а саме обрив контактно кабельної мережі тролейбуса та не вжила заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, що загрожують безпеці руху, що в свою чергу спричинило пошкодження транспортного засобу «RENAULT MEGANЕ» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , чим порушила ч. 3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.5 ПДР України, внаслідок чого на ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №228127 від 27.08.2018. Судом встановлено, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КпАП України, дії останньої правильно кваліфіковано за даною статтею.
При цьому, провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили.
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.07.2018, а також вина у таких ОСОБА_2 , визначені судовим рішення, яке набрало законної сили, відтак у силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи.
Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.09.2020 справа №465/1748/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротрванс», з участю третіх осіб ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди (а.с. 68-73).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що такий заявлено передчасно.
Так, з матеріалів справи встановлено, автомобіль RENAULT MEGANЕ реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серія НОМЕР_2 (а.с. 13).
Станом на 15.07.2018 цивільна відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» перед третіми особами була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами №FО-073642 від 05.04.2018 (а.с. 16).
Відповідно до п.1 Договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FО-073642 від 05.04.2018 під застрахованою діяльністю в рамках цього Договору Сторони розуміють експлуатацію (використання за прямим призначенням, з додержанням передбачених виробником та/або законом норм використання та виробничих умов) та утримання Страхувальником (його Уповноваженим представником) на законних підставах майна (а саме: конструктивних елементів опор контактної мережі та/або контактної мережі) у місці дії Договору.
Згідно із п. 2.1. Договору Страховим ризиком є ненавмисне нанесення Страхувальником шкоди майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб внаслідок здійснення Застрахованої діяльності та настання непередбачуваних подій (пожежі, вибуху, стихійного лиха).
Страховий ризик, відповідно до п. 2.1. Договору, має місце за наявності наступних складових елементів: ненавмисне нанесення шкоди; здійснення застрахованої діяльності; настання непередбачуваної події.
Відповідно до п. 3.1. Договору ліміт відповідальності страховика по ризику настання цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб по одному страховому випадку становить 100 000 грн.
З листа в.о. директора ЛКП «Львівелектротранс» слідує, що повідомлення служби безпеки руху ЛКП «Львівелектротранс» у ПрАТ «Страхова група «ТАС» про страховий випадок в ніч на 15.07.2018 зареєстровано 11.01.2019 піж № 000893 (а.с. 15).
Згідно із висновком експерта № 399/18 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 15.12.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT MEGANЕ» д.н.з. НОМЕР_1 становить 53914, 98 грн. Вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля «RENAULT MEGANЕ» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок пошкодження у ДТП 15.07.2018 на момент дослідження становить 34149,57 грн. Також експертом визначено вартість автмобіля до моменту його пошкодження (а.с. 21-32).
За проведення експертизи позивач поніс 2450,00 грн. витрат.
Листом від 07.02.2019 № Г1400/837 ПрАТ «СГ «ТАС» відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки відповідна подія не є страховим випадком (а.с. 20).
Колегія суддів звертає увагу на взаємовиключність тверджень ПрАТ «СГ «ТАС» стосовно спірних правовідносин, оскільки зазначаючи у листі про те, що відносини між ОСОБА_1 , застрахованою особою (ЛКП «Львівелектротранс») та страховиком ПрАТ «СГ «ТАС» регулюються на підставі Договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами №FО-073642 від 05.04.2018, фактично визнає відповідну подію страховим випадком, натомість відмовляє у здійсненні регламентної виплати дійшовши протилежного висновку.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що спірна ДТП не є страховим випадком спростовуються матеріалами справи та є необґрунтованими.
Звертаючись із позовними вимогами, позивач просить про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля з відповідача, як страховика у якого була застрахована цивільна відповідальність страхувальника.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Колегія суддів виходить з того, що спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами глави 82 Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004.
Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової шкоди.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч. 1 ст. 22 ЦК України).
Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
В свою чергу, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі Закон № 1961-IV). 
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).
Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.
Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як зазначалося вище, колегія суддів виходить з того, що вина у спірній ДТП, визнання такої страховим випадком та інші обставини, які стосуються учасників справи, а не їх правова оцінка є встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, відтак повторному доказуванню не підлягають.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.
Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020, справа № 199/1100/19.
Таким чином, колегія суддів розділяє та жодним чином не запреречує доводи сторони позивача про те, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Як зазначалося вище, виплату страхового відшкодування від страховика позивач не отримав, відтак виключною правовою проблемою у даних правовідносинах є питання підставності стягнення такої із відповідача та її розмір.
Згідно ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода,  заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:  з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;  з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;  з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;  з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;  з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;  з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Так, висновок експерта № 399/18 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 15.12.2018, а також визначену вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT MEGANЕ» д.н.з. НОМЕР_1 за таким, учасниками справи не заперечувалися, інших альтернативних висновків суд не надано.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.
Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно із вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром коди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Стягнення у примусовому порядку страхового відшкодування із страховика є виправданим та обґрунтованим, колегія суддів розділяє такий висновок суду першої інстанції та вважає його правильним.
Доводи апеляційної скарги у цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи невідповідність висновків суду обставинам справи.
Поряд з цим, суд стягнув із страховика всю вартість відновлювального ремонту у розмірі 53914,98 грн. за відсутності будь яких даних про те, що ця сума розрахована з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля позивача, що є однією із підстав обмеження цивільно-правової відповідальності страховика та розміру страхової виплати, однак залишилося поза увагою суду першої інстанції.
В свою чергу, вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу розрахована експертом з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,7 %) та визначена у розмірі 34149,57 грн. (а.с. 28-32).
Таким чином, колегія суддів розділяє доводи апеляційної скарги у частині безпідставного стягнення із ПрАТ «СГ «ТАС» усієї вартості відновлювального ремонту та приходить переконання про необхідність стягнення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що свідчить про необхідність зміни оскаржуваного рішення у цій частині.
В свою чергу, колегія суддів колегія суддів не заперечує права позивача ОСОБА_1 на стягнення усієї вартості відновлювального ремонту, однак різниця між таким та вартістю матеріального збитку (розрахованого з врахуванням фізичного зносу) не може бути стягнута з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС», як страховика.
Відповідно до пункту 12.1 статті 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно із п. 5 договору добровільного страхування розмір франшизи становить 4000,00 грн. по кожному страховому випадку.
З врахуванням наведеного, вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,7 %) у розмірі 34149,57 грн. підлягає зменшенню на суму франшизи 4000,00 грн., відтак до стягнення підлягає 30149,57 грн. матеріального збитку.
Стягнення вартості проведення експертизи відповідач не оскаржує, при цьому висновки суду у цій частині відповідають вимогам закону.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо наявності підстав для задоволення позову у повній мірі, що свідчить про те, що доводи апеляційної скарги є частково підставними, що має наслідком зміни оскаржуваного рішення у відповідній частині.
Згідно із пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до вимог ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання судових витрат.
Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги та зміну судового рішення в частині стягнутого розміру шкоди, з відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути 120,7 грн., як різницю судових витрат по сплаті судового збору (908,00 грн – 787,30 грн).
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" – задвольнити частково.
Рішення Франківського районногго суду м. Львова від 10 квітня 2024 року – змінити, зменшити розмір стягнення майнової шкоди з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" на користь ОСОБА_1 з 56 364 гривень 88 коп. до 32599 (тридцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 57 коп., що складається з 30149 гривень 57 коп. вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та 2 450 гривень витрат за проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" на користь ОСОБА_1 120 (сто двадцять) гривень 70 копійок, як різницю судових витрат по сплаті судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 серпня 2024 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк