ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 вересня 2024 року
м. Київ
 
Справа № 759/13234/18
Провадження № 61-5178св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Титикала Романа Сергійовича на постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року у складі колегії суддів Невідомої Т. О., Нежури В. А., Соколової В. В.,
касаційну скаргу ОСОБА_2 - адвоката Микитишин Оксани Миколаївни на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року у складі судді Сенька М. Ф. та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року у складі колегії суддів Невідомої Т. О., Нежури В. А., Соколової В. В.,
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що в період з 06 листопада 1999 року до 07 листопада 2018 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . 
У цей період сторони набули майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 280», 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за відповідачем 07 жовтня 2010 року; автомобіль марки «LEXUS LX 570», 2011 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований за відповідачем 09 березня 2013 року; 28 земельних ділянок.
Справа переглядалася судами неодноразово.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
11 грудня 2020 року заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на:
- квартиру АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0146, площею 0,08 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1199175132210, для ведення садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0114, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1062422632210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0115, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1064919532210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0116, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1063609132210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0117, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1065919532210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0118, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1062486132210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0120, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1062478732210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0121, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1066018532210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0122, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1064621632210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0123, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1064705532210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0124, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1062470532210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0125, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1062436932210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область.
Визнано за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на:
- земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:05:009:0120, площею 0,1501 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 76810732224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 ;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:05:009:0285, площею 0,1315 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 79104032224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 ;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0126, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1066198232210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0127, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1063518132210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0128, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1062446332210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0129, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1062410232210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0130, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1062459232210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0131, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1062416232210, для індивідуального садівництва за адресою: Новогребельська сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221087500:03:001:0221, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1057852232210, для індивідуального садівництва за адресою: Пилиповицька сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221087500:03:001:0222, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1058765532210, для індивідуального садівництва за адресою: Пилиповицька сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221087500:03:001:0223, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1064975532210, для індивідуального садівництва за адресою: Пилиповицька сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221087500:03:001:0225, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1061863232210, для індивідуального садівництва за адресою: Пилиповицька сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221087500:03:001:0226, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1061178932210, для індивідуального садівництва за адресою: Пилиповицька сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221087500:03:001:0227, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1059144632210, для індивідуального садівництва за адресою: Пилиповицька сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221087500:03:001:0228, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1059038132210, для індивідуального садівництва за адресою: Пилиповицька сільська рада, Бородянський район, Київська область;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221087500:03:001:0229, площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1061801032210, для індивідуального садівництва за адресою: Пилиповицька сільська рада, Бородянський район, Київська область.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 667,28 грн.
Право спільної власності сторін на вказане в судовому рішенні майно припинено. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Судове рішення мотивовано тим, що транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ Е 280», 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , 13 грудня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_5 , а транспортний засіб «LEXUS LX 570», 2011 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_3 , 28 липня 2019 року зареєстровано за ОСОБА_6 , що підтверджується листом Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ (далі - РСЦ МВС в м. Києві) від 30 липня 2019 року. 
Позивачка стверджувала, що відчуження та перереєстрація вказаних транспортних засобів відбулась без її згоди, а тому вартість таких транспортних засобів повинна враховуватись під час поділу майна подружжя. Натомість відповідач у відзиві зазначив про те, що ці транспортні засоби були перереєстровані за згодою позивачки. Такі доводи відповідача суд вважав безпідставними, оскільки вони спростовуються листом РСЦ МВС в м. Києві від 25 листопада 2019 року № 31/26-806аз, згідно з яким у матеріалах справ щодо перереєстрації спірних транспортних засобів згода позивачки відсутня. Тому, на переконання суду першої інстанції, вартість транспортних засобів, які відчужені відповідачем без згоди позивачки, враховується при поділі всього спільного майна та визначенні його частин.
Запропонований позивачкою поділ майна подружжя, з урахуванням його вартості відповідно до висновків експертного дослідження, в повній мірі відповідає вимогам закону та засадам рівності часток подружжя та здійснюється з урахуванням інтересів дітей. Водночас доводи відповідача про те, що спірні земельні ділянки придбано ним за власні кошти не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року.
14 липня 2021 рокуухвалою Святошинського районного суду міста Києва заяву  ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Суд визнав заяву про перегляд заочного рішення необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає з тих підстав, що відповідач просив переглянути та скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, що є підставами скасування судового рішення в порядку апеляційного провадження. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
11 січня 2022 року постановою Київського апеляційного суду, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року про виправлення описки, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено частково.
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
- квартиру АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:05:009:0120, площею 0,1501 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 76810732224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 ;
- земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:05:009:0285, площею 0,1315 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 79104032224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 ;
- транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ Е 280», 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 ;
- транспортний засіб марки «LEXUS LX 570», рік випуску 2011, колір чорний, номер кузова НОМЕР_3 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3222482000:05:009:0120, площею 0,1501 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 76810732224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частину земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:05:009:0285, площею 0,1315 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 79104032224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3222482000:05:009:0120, площею 0,1501 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 76810732224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частину земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:05:009:0285, площею 0,1315 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 79104032224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ Е 280», 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , та 1/2 частки транспортного засобу марки «LEXUS LX 570», 2011 року випуску, колір чорний, номер кузова  НОМЕР_3 , що в загальній сумі становить 809 967,28 грн. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Апеляційний суд керувався тим, що відповідно до матеріалів справи  ОСОБА_2 у жовтні 2016 року придбав 25 земельних ділянок із кадастровими номерами: 3221086800:04:001:0114; 3221086800:04:001:0115; 3221086800:04:001:0116; 3221086800:04:001:0117; 3221086800:04:001:0118; 3221086800:04:001:0120; 3221086800:04:001:0121; 3221086800:04:001:0122; 3221086800:04:001:0123; 3221086800:04:001:0124; 3221086800:04:001:0125; 3221086800:04:001:0126; 3221086800:04:001:0127; 3221086800:04:001:0128; 3221086800:04:001:0129; 3221086800:04:001:0130; 3221086800:04:001:0131; 3221087500:03:001:0221; 3221087500:03:001:0222; 3221087500:03:001:0223; 3221087500:03:001:0225; 3221087500:03:001:0226; 3221087500:03:001:0227; 3221087500:03:001:0228; 3221087500:03:001:0229.
Водночас 17 березня 2017 року ОСОБА_1 придбала земельну ділянку з кадастровим номером 3221086800:04:001:0146.
Договори купівлі-продажу вказаних земельних ділянок містять застереження у пункті 3.2.2 про те, що ділянки є особистою приватною власністю покупця, оскільки придбаваються за особисті кошти сторони, що підтверджується відповідною заявою, посвідченою приватним нотаріусом.
ОСОБА_2 також надав відповідну заяву ОСОБА_1 , на яку здійснено посилання у договорах купівлі-продажу, зареєстрованих за відповідачем.
Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане.
Таким чином, доводи позивачки спрямовані на те, що вказані земельні ділянки є спільним майном подружжя, помилкові та спростовуються зазначеними доказами.
Крім того, апеляційний суд звернув увагу, що у договорах купівлі-продажу земельних ділянок придбаних відповідачем, представником продавця вказана позивачка, а у договорі купівлі-продажу земельної ділянки придбаної позивачкою, представником продавця є відповідач, що свідчить про те, що сторонам було відомо про особисте право власності на ці земельні ділянки.
Інше спірне майно, що зареєстроване за сторонами, зокрема: квартира АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером 3222482000:05:009:0120; земельна ділянка з кадастровим номером 3222482000:05:009:0285; транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ Е 280»; транспортний засіб марки «LEXUS LX 570» є спільним майном подружжя, оскільки доказів на спростування презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя сторонами не надано.
Апеляційний суд відхилив доводи відповідача про те, що автомобілі, які належали йому на праві власності, були відчужені ним, а кошти було використано в інтересах сім`ї, оскільки транспортні засоби продано у грудні 2017 року, а відповідно до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року у справі № 759/6802/18 фактичні шлюбні відносини сторін припинились з жовтня 2017 року. Вказане спростовує доводи відповідача про використання коштів від відчуження автомобілів у інтересах сім`ї.
Крім того, згідно з листом РСЦ МВС в м. Києві від 25 листопада 2019 року № 31/26-806аз при перереєстрації транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ Е 280» та транспортного засобу марки «LEXUS LX 570» згода позивачкою не надавалась.
15 лютого 2022 року додатковою постановою Київського апеляційного суду вирішено питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції
08 лютого 2023 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Касаційну скарга ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року скасовано. Справу № 759/13234/18 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд керувався тим, що суд апеляційної інстанції всупереч нормам статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), взяв до уваги нові докази у справі, які не були подані до суду першої інстанції під час розгляду справи по суті позовних вимог, за відсутності відповідного клопотання відповідача, не дослідив поважність причин неподання ним цих доказів до суду першої інстанції, не надав оцінки винятковості випадку і добросовісності здійснення прав та виконання процесуальних обов`язків відповідачем та його представником щодо подання доказів. Отже, апеляційний суд зробив передчасний висновок про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Аргументи ОСОБА_2 щодо подання до суду першої інстанції нових доказів разом із заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року відповідно статті 285 ЦПК України є неприйнятними, оскільки він як відповідач та/або його представник не виконали процесуальний обов`язок щодо подання доказів разом з відзивом на позовну заяву в строк, що був визначений судом. Крім того, перегляд заочного рішення суду по суті позовних вимог не відбувся, адже суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаної заяви з інших мотивів.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
06 березня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 3222482000:05:009:0285, площею 0,1315 га, реєстраційний номер об`єктів нерухомого майна 79104032224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 3222482000:05:009:0120, площею 0,1501 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 76810732224, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 858 717,28 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд керувався тим, що суд першої інстанції вирішив спір по суті у підготовчому судовому засіданні без закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, що призвело до позбавлення відповідача права на висловлення своїх заперечень проти позову та повного та об`єктивного з`ясування обставин у справі та доказів, якими вони обґрунтовуються, та фактичного вирішення спору лише з урахуванням позиції позивачки. 
Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності з метою повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, прийняв надані відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення нові докази, а саме: нотаріально посвідчену заяву одного з подружжя, договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок та договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки такі докази мають суттєве та вирішальне значення для правильного вирішення спору.
Отже, наявність відповідної посвідченої нотаріусом заяви та застереження в договорах купівлі-продажу земельних ділянок із посиланням на відповідну заяву безсумнівно свідчить про особисте право власності сторони на вказане спірне нерухоме майно.
Спірна квартира, земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482000:05:009:0120 та 3222482000:05:009:0285, транспортні засоби марок «MERCEDES-BENZ Е 280» та «LEXUS LX570» є спільним майном подружжя, оскільки доказів на спростування презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя матеріали справи не містять.
Водночас під час апеляційного перегляду справи було встановлено, що на підставі заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року ОСОБА_1 відчужено на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_1 були відчужені на користь ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровими номерами 3221086800:04:001:0114, 3221086800:04:001:0118, 3221086800:04:001:0120, 3221086800:04:001:0121; 3221086800:04:001:0122, та на користь ОСОБА_4 земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221086800:04:001:0115, 3221086800:04:001:0116, 3221086800:04:001:0117, 3221086800:04:001:0123, 3221086800:04:001:0124, 3221086800:04:001:0125, які, як встановлено вище, належали ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності.
Тлумачення статті 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України) свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Зважаючи на викладене, спірна квартира, власником якої на теперішній час є ОСОБА_4 , не може бути предметом поділу спільного майна подружжя в рамках даного позову.
За встановлених у справі обставин, предметом поділу спільного майна подружжя можуть бути лише 2 земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482000:05:009:0285 та 3222482000:05:009:0120, а також транспортні засоби марок «MERCEDES-BENZ Е 280» та «LEXUS LX 570».
Доказів на спростування презумпції належності вказаного майна до спільної сумісної власності подружжя сторонами надано не було. Отже, вартість проданих транспортних засобів відповідачем має бути врахована при поділі спільного майна подружжя, а саме шляхом стягнення із відповідача на корить позивачки 1/2 частки вартості автомобілів, які належали до спільного майна подружжя.
Виходячи з принципу рівності сторін при поділі майна та враховуючи можливість реального поділу майна з виділенням кожному із подружжя окремих видів (об`єктів) майна, апеляційний суд виснував про поділ спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:05:009:0285, а за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 3222482000:05:009:0120.
Урівнюючи вартість спірного майна при поділі вказаних земельних ділянок, колегія суддів визнала за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості цих земельних ділянок у розмірі 48 750,00 грн ((814 100 - 716 600) : 2).
З урахуванням 1/2 вартості автомобілів (809 967,28 грн), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти у загальному розмірі 858 717,28 грн.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги  ОСОБА_1 
04 квітня 2024 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Титикало Р. С. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, в якій просить її скасувати, заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року залишити в силі.
На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, в уточненій касаційній скарзі послалася на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені у постановах:
- Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, про те, що судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду; 
- Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц, від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18, від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц, Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17, про те, що норми статей 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує;
- Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 541/2734/16-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 640/13553/14-ц, про те, що правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 
- Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року в справі № 345/5108/18, про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна;
- Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц, від 16 січня 2023 року в справі № 754/3132/16-ц, від 31 серпня 2023 року в справі № 686/9818/22, про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Зазначила, що рішення суду першої інстанції, яким було визнано право власності позивачки на квартиру та земельні ділянки, довгий час не оскаржувалися відповідачем, внаслідок чого зазначене майно було відчужено позивачкою третім особам.
Віднесення у зв`язку з цим спірної квартири до об`єктів, виключених з цивільного обороту, не підтверджено жодною нормою права, та створює ситуацію невизначеності правового статусу спірного майна.
Суд не врахував, що у справі є докази застосування відповідачем до позивачки фізичного насильства, що виключає можливість поділу квартири у рівних частинах, оскільки створить загрозу життю і здоров`ю позивачки та їх спільній дочці. При цьому у відповідача наявне інше житло - квартира АДРЕСА_4 .
Щодо визнання права особистої власності відповідача на 25 земельних ділянок зазначила, що нотаріальну заяву про те, що ці земельні ділянки відповідач придбає за особисті кошти, вона написала під психологічним тиском останнього. Зауважила, що на момент придбання сторони перебували сімнадцять років у шлюбі, відповідач не мав коштів, які належали йому особисто, майна у спадок чи у дар не отримував. Крім того, у заяві не конкретизовано земельні ділянки.
Під час нового апеляційного перегляду справи суд не врахував висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 08 лютого 2023 року в цій справі про грубі порушення вимог статті 367 ЦПК України та недобросовісне здійснення відповідачем своїх процесуальних прав й обов`язків. Київський апеляційний суд під час судового засідання 29 березня 2023 року сам запропонував відповідачу заявити клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, чим намагався всупереч свої повноважень «допомогти» відповідачу. При цьому про поважність причин неподання таких доказів відповідач так і не зазначив.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання: чи підлягає застосуванню статті 61 СК України у випадку, якщо спірна квартира після ухвалення судового рішення про поділ майна була продана її власником, однак в подальшому судове рішення було скасовано судом вищої інстанції; в разі, якщо не підлягає застосуванню статті 61 СК України, чи може бути спірна квартира, що була відчужена, предметом поділу в справі (з метою ефективного способу захисту та вирішення спору повністю).
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги  ОСОБА_2 
15 квітня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Микитишин О. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення грошової компенсації 1/2 частки транспортних засобів у розмірі 809 967,28 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог.
На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, в уточненій касацій скарзі послалася на те, що суди не врахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 320/4938/17, від 14 квітня 2021 року в справі № 521/2-3752/11, про те, що преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.
Вважав, що зазначення в рішенні Святошинського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року (про розірвання шлюбу) про припинення шлюбних відносин сторін з жовтня 2017 року не має преюдиційного значенні у цій справі, оскільки докази на підтвердження такої обставини у справі не досліджувалися. Наголошував, що транспортні засоби відчужені за згодою позивачки, а грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї. РСЦ МВС в м. Києві при перереєстрації права власності на спірні автомобілі письмової згоди другого з подружжя не вимагав.
У суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для визначення компенсації за частку у спірних транспортних засобах у розмірі 809 967,28 грн, оскільки позивачка заявляла про стягнення компенсації лише у розмірі 98 100,00 грн. 
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статей 60, 61, 69-72 СК України в питанні наявності підстав для стягнення грошової компенсації за частку в транспортному засобі, відчуженому подружжям під час шлюбу.
Доводи відзиву ОСОБА_2 
20 червня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Микитишин О. М. подала до Верховного Суду відзив, у якому просила касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Послалася на те, що є правильними висновки апеляційного суду про помилковість висновків суду першої інстанції про визнання права власності на спірну квартиру за позивачкою, оскільки належних доказів про відступлення від принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності позивачкою не надано. Дарування спірної квартири позивачкою своїй матері ОСОБА_4 виключає можливість поділу квартири між сторонами.
Апеляційний суд правильно виснував, що спірні 25 земельних ділянок набуті відповідачем у приватну власність, що підтверджено нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу та відповідними заявами, а приховання існування таких заяв від суду першої інстанції свідчить про недобросовісну поведінку самої позивачки. Доказів про написання таких заяв під тиском відповідача позивачка не надала.
Неподання відповідачем доказів, необхідних для правильного встановлення фактичних обставин справи та усунення недоліків неповноти судового розгляду, було зумовлено порушенням судом першої інстанції процесуального права, про що правильно зазначив суд апеляційної інстанції.
Доводи відзиву ОСОБА_1 
21 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Титикало Р. С. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Послався на те, що позивачка просила стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 98 100,00 грн враховуючи при цьому компенсацію частини квартири, яку оцінила у 711 867,28 грн, проте суд в позові про поділ квартири відмовив. Висновок Святошинського районного суду міста Києва в рішенні від 07 листопада 2018 року про те, що сторони фактично не проживають у шлюбі з жовтня 2017 року відповідач не оскаржував, а докази неодноразового виклику поліції про фізичне насильство відповідача містять матеріали справи. Проте відсутні докази надання позивачкою згоди на відчуження відповідачем спірних автомобілів.
Рух касаційних скарг в суді касаційної інстанції 
03 червня 2024 року ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відкрито касаційні провадження у цивільній справі та витребувано її із Святошинського районного суду міста Києва. Відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Микитишин О. М. про зупинення виконання/дії постанови Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року до закінчення касаційного провадження.
У червні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
03 вересня 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Із 06 листопада 1999 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували в шлюбі (т. 1, а. с. 24).
07 листопада 2018 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва шлюб між  ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано (т. 1, а. с. 195).
08 лютого 2010 року за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
07 жовтня 2010 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 280», 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (т. 1, а. с. 47). 
09 березня 2013 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль марки «LEXUS LX 570», 2011 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 (т. 1, а. с. 47). 
06 червня 2013 року між ОСОБА_8 (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3222482000:05:009:0120 (т. 2, а. с. 201). 
10 червня 2013 року між ОСОБА_9 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3222482000:05:009:0285 (т. 2, а. с. 202). 
18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 нотаріально посвідчила заяву, якою підтвердила, що їй відомо про придбання її чоловіком ОСОБА_2 земельних ділянок у Пилиповицькій та Новогребельській сільській раді Бородянського району Київської області і що кошти, за які купуються зазначені вище земельні ділянки, є його особистою власністю (т. 2, а. с. 147).
18-26 жовтня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221086800:04:001:0114, 3221086800:04:001:0115, 3221086800:04:001:0116, 3221086800:04:001:0117, 3221086800:04:001:0118, 3221086800:04:001:0120, 3221086800:04:001:0121, 3221086800:04:001:0122, 3221086800:04:001:0123, 3221086800:04:001:0124, 3221086800:04:001:0125, 3221086800:04:001:0126, 3221086800:04:001:0127, 3221086800:04:001:0128, 3221086800:04:001:0129, 3221086800:04:001:0130, 3221086800:04:001:0131, 3221087500:03:001:0221, 3221087500:03:001:0222, 3221087500:03:001:0223, 3221087500:03:001:0225, 3221087500:03:001:0226, 3221087500:03:001:0227, 3221087500:03:001:0228, 3221087500:03:001:0229 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 18-26 жовтні 2016 року між продавцями, в інтересах яких діяла ОСОБА_1 , та покупцем ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 31-39, т. 2, а. с. 148-197).
У пунктах 3.2.2 зазначених договорів вказано, що вказані земельні ділянки є особистою приватною власністю покупця, оскільки придбаваються за особисті кошти сторони, що підтверджується заявою (бланк НВА 176978), посвідченою приватним нотаріусом 18 жовтня 2016 року за реєстровим номером 2196.
17 березня 2017 року за  ОСОБА_7 зареєстровано право власності на земельну ділянку 3221086800:04:001:0146 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між продавцем, в інтересах якого діяв ОСОБА_2 , та покупцем ОСОБА_7 (т. 2, а. с. 199, 200).
У пунктах 3.2.2 зазначеного договору вказано, що вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю покупця, оскільки придбавається за особисті кошти сторони, що підтверджується заявою (бланк НВІ 461333), посвідченою приватним нотаріусом 17 березня 2017 року за реєстровим номером 584.
13 грудня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 продав ОСОБА_5 автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 280», 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 227, т. 2, а. с. 205). 
28 липня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 продав ОСОБА_6 автомобіль марки «LEXUS LX 570», 2011 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_3 (т. 1, а. с. 227). 
25 листопада 2019 року РСЦ МВС в м. Києві надав відповідь на адвокатський запит про надання інформації, якою підтвердив відсутність згоди ОСОБА_1 на відчуження ОСОБА_2 зазначених автомобілів (т. 1, а. с. 192).
04 лютого 2021 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування подарувала своїй матері ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку ОСОБА_1 зареєструвала на підставі заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року у цій справі (т. 5, а. с. 31). 
У лютому-березні 2021 року  ОСОБА_1 відчужила на користь ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровими номерами 3221086800:04:001:0114, 3221086800:04:001:0118, 3221086800:04:001:0120, 3221086800:04:001:0121; 3221086800:04:001:0122, та на користь ОСОБА_4 земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221086800:04:001:0115, 3221086800:04:001:0116, 3221086800:04:001:0117, 3221086800:04:001:0123, 3221086800:04:001:0124, 3221086800:04:001:0125 (т. 5, а. с. 34-44).
Позиція Верховного Суду
Касаційні провадження у справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційних скарг, відзивів та виснував, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Аналогічні положення закріплені у статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина друга, четверта статті 12 ЦПК України).
У частині першій статті 44 ЦПК України закріплено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
За вимогами частин першої-восьмої статті 95 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Суди встановили, що з позовом до суду про поділ майна подружжя ОСОБА_1 звернулася у серпні 2018 року (т. 1, а. с. 2). 
30 серпня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва відкрив провадження у справі і призначив підготовче засідання на 07 грудня 2018 року. Зазначено, зокрема, що не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті, відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу копії відзиву та доданих до нього документів (т. 1, а. с. 92).
Зазначена ухвала суду отримана відповідачем 12 жовтня 2018 року (т. 1, а. с. 94).
У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про витребування у відповідача доказів, зокрема, документи, на підставі яких відбулося відчуження спірних транспортних засобів, а також правоустановчі документи на спірні земельні ділянки (т. 1, а. с. 100-111).
Відповідно до протоколу судового засідання від 07 грудня 2018 року зазначене клопотання позивачки задоволено, ухвалено зобов`язати відповідача надати докази у справі; оголошено перерву у справі до 18 березня 2019 року (т. 1, а. с. 115, 116).
Розпискою у справі підтверджено, що про розгляд справи 18 березня 2019 року відповідач попереджений особисто (т. 1, а. с. 117).
14 березня 2019 року ОСОБА_2 подав відзив у справі, у якому просив відмовити позивачці у позові, оскільки спірні земельні ділянки були придбані ним за його власні кошти, тому є особистою власністю відповідача. Автомобілі реалізовані ним до розірвання шлюбу і претензій з приводу грошових коштів, отриманих від їх реалізації, позивачка не заявляла. Також вказав, що документи на підтвердження права власності на спірну квартиру у нього відсутні й тому надати їх суду він не має можливості. Будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав. (т. 1, а. с. 118, 119).
У судовому засіданні від 18 березня 2019 року, в якому був присутній представник відповідача - ОСОБА_10 , позивачка подала заяву про зменшення позовних вимог, тому відповідачу було надано час на подачу відзиву до 02 квітня 2019 року; розгляд справи відкладено на 03 липня 2019 року, про що повідомлено як відповідача, так і його представника ОСОБА_10 , про що свідчить розписка (т. 1, а. с. 136, 138).
У судове засідання від 03 липня 2019 року ні відповідач, ні його представник не з`явилися, про відкладення справи на 22 жовтня 2019 року відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1, а. с. 165). 
Про перенесення справи на 02 березня 2020 року відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (т. 1, а. с. 221).
У судовому засіданні від 02 березня 2020 року прийнято заяву позивачки про збільшення позовних вимог та надано відповідачу строк для подачі відзиву; оголошено перерву у розгляді справи до 14 травня 2020 року, про що повідомлено відповідача під розписку (т. 1, а. с. 241-243).
У судові засідання від 14 травня та 07 серпня 2020 року відповідач не з`явився.
27 жовтня 2020 року розпорядженням Святошинського районного суду міста Києва у зв`язку з відстороненням судді Величко Т. О. від здійснення правосуддя призначено повторний автоматизований розподіл справи № 759/13234/18 (т. 2, а. с. 100). Справу призначено судді Сеньку М. Ф. (т. 2, а. с. 101).
Відповідно до частини дванадцятої статті 33 ЦПК України в разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
За вимогами частини другої статті 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, дата, час і місце підготовчого засідання, якщо справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження.
Згідно з частинами першої, другої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
У частинах першій, другій статті 200 ЦПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
29 жовтня 2020 року суддею прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче засідання на 11 грудня 2020 року (т. 2, а. с. 102). 
11 грудня 2020 року суд ухвалив заочне рішення в справі.
Тобто ні підготовчого засідання, ні закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, ні розгляду справи по суті суд першої інстанції в порушення зазначених норм ЦПК України не провів.
Крім того, що судова повістка-повідомлення про призначене підготовче засідання на 11 грудня 2020 року не була вручена ОСОБА_2 , оскільки лист з судовою повісткою-повідомленням повернувся до суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а. с. 110). 11 грудня 2020 року суд у першому ж судовому засіданні, яке фактично було першим підготовчим, ухвалив у справі заочне рішення за відсутністю всіх учасників справи (т. 2, а. с. 115-121).
Отже, суд першої інстанції не забезпечив проведення змагального процесу, повного та всебічного розгляду справи, не встановили усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, тобто формально розглянув справу, не забезпечивши повного та всебічного її розгляду.
Суд апеляційної інстанції такі порушення судом першої інстанції норм процесуального права не виправив.
У зв`язку з такими допущеннями судами порушень норм процесуального права, які призвели до непоновного встановлення обставин справи, та з метою недопущення порушення прав учасників справи на доступ до правосуддя, Верховний Суд висновує про наявність підстав для скасування оскаржуваних заочного рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду з направленням справи до суду першої інстанції для новий розгляд.
Тому колегія суддів оцінку доводам касаційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стосуються вирішення спору по суті, не надає.
Суду належить розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення скасовуються з передачею справи на новий розгляд, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Титикала Романа Сергійовича та ОСОБА_2 - адвоката Микитишин Оксани Миколаївни задовольнити частково.
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач  	О. М. Ситнік	
Судді:	А. І. Грушицький  	
 	І. В. Литвиненко  	
 	Є. В. Петров  	
 	В. В. Пророк