ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 296/5672/21
провадження № 61-4814св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                   Коротуна В. М.,
 
учасники справи:            
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради,  
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 13 грудня 2023 року у складі судді Петровська М. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Талько О. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.
На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 16 квітня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу                  Горай О. С. посвідчив свідоцтво, відповідно до якого ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 та була реалізована відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження». 
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від                            04 листопада 2020 року у  справі № 278/10876/20, на стадії виконання рішення суду від 03 червня 2020 року, затверджено мирову угоду, відповідно до якої право власності на вказану квартиру перейшло до нього (позивача) в рахунок часткового погашення заборгованості на суму                                 500 000,00 грн. 25 листопада 2020 року державний реєстратор Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Саннікова І. В. зареєструвала за ним  право власності на це житлове приміщення. 
Зазначав, що у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1 без його згоди та правових підстав проживають відповідачі, які не є членами його сім`ї, добровільно не бажають звільнити житло та чинять йому перешкоди у користуванні ним.
На підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від                        28 червня 2023 року він разом із неповнолітнім сином ОСОБА_8 вселився у спірну квартиру, проте проживання у ній відповідачів перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, а також покладає на нього обов`язок щодо сплати додаткових комунальних послуг, які спожиті сторонніми особами. 
Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та прийнятої судом 14 листопада 2023 року відмови від частини позовних вимог, просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 без надання іншого житлового приміщення.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня                   2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з цього житлового приміщення ОСОБА_3 , ОСОБА_6 без надання іншого житлового приміщення. 
В решті позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції, з огляду на те, що  позивач є власником спірного житлового приміщення, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 спільним побутом із ним не пов`язані, не є членами його сім`ї, дійшов  висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та виселення зазначених відповідачів без надання іншого житлового приміщення.
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2023 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
29 березня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Янчук М. О. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 753/12729/15, від 05 червня 2019 року в справі                       № 643/18788/15-ц та постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-1484цс15, від 22 червня 2016 року в справі                              № 6-197цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції переглядалося апеляційним судом лише в частині вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , тому в іншій частині в касаційному порядку судові рішення не переглядаються відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Зазначає, що позивач набув право власності на спірну квартиру з грубим порушенням норм законодавства внаслідок продажу її з електронних торгів при здійсненні державним виконавцем стягнення.
В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває справа № 759/2291/20 (справа № 2-2986/2010) за заявою ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 20 жовтня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором. 
Тобто існує спір щодо майнових прав позивача на квартиру, з якої він просить виселити відповідачів.У разі продовження розгляду цієї справи, суд може помилково прийняти неправильне рішення, яке порушить майнові права ОСОБА_2 .
Доводи інших учасників справи
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 296/5672/21.                          
Витребувано з Корольовського районного суду міста Житомира цивільну справу № 296/5672/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.
Зупинено виконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 13 грудня 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року до закінчення касаційного провадження.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є. О., на підставі виконавчого листа                         № 2-2986/10, виданого 26 серпня 2011 року Ленінським районним судом                м. Севастополя, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передав на реалізацію належну ОСОБА_2 на праві власності чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та за результатами проведених електронних торгів з реалізації якої, відповідно до протоколу від 16 березня 2020 року № 47004, переможцем визнано ОСОБА_7 .
Відповідно до свідоцтва від 16 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 598, ОСОБА_7 придбав майно, що раніше належало ОСОБА_2 , - квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Житомирського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2020 року у справі 278/1087/20 за позовом ОСОБА_1 до                         ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики затверджено мирову угоду на стадії виконання рішення суду, за змістом якої право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох житлових кімнат та службових приміщень загальною площею 124,1 кв. м, у тому числі житловою 68,7 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_7 , перейшло до ОСОБА_1 у рахунок часткового погашення заборгованості на суму 500 000,00 грн згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від                             03 червня 2020 року № 278/1087/20.
Відповідно до Інформаційної довідки від 10 березня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення суду від 04 листопада 2020  року № 278/1087/20, частка 1/1.
Згідно з повідомленням Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 21 жовтня 2021 року у квартирі                    АДРЕСА_1  зареєстровані: ОСОБА_2 - із 23 листопада 2010 року; ОСОБА_3 - із 05 травня 2017 року, ОСОБА_4 - із                  10 березня 2020 року, ОСОБА_5 - із 10 березня 2020 року та ОСОБА_6 -  із 23 листопада 2010 року.
Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від                          28 червня 2023 року, яке набуло чинності у справі № 296/3488/23, усунуто ОСОБА_1 та неповнолітньому ОСОБА_8 перешкоди у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом їх вселення до зазначеного житлового приміщення.  
Вказаним судовим рішенням у справі № 296/3488/23 встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 - із 23 листопада 2010, року, ОСОБА_3 -                                з 10 березня 2023 року та як внутрішньо переміщена особа - неповнолітній ОСОБА_8 - із 06 квітня 2023 року.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій є посилання заявника нанеправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі                               № 753/12729/15, від 05 червня 2019 року в справі № 643/18788/15-ц та постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі                № 6-1484цс15, від 22 червня 2016 року в справі № 6-197цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України) 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від                          04 листопада 2020 року у справі № 278/1087/20, дата державної реєстрації права власності - 25 листопада 2020 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 не є членами його сім`ї та без відповідної правової підстави проживають у належній йому на праві власності квартирі.
Під час розгляду цієї справи суди встановили, що ОСОБА_2 понад рік не проживає у спірній квартирі у зв`язку з виїздом за межі території України.
З огляду на відсутність доказів проживання ОСОБА_2 у житловому приміщенні, яке є предметом спору, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні пред`явлених до неї вимог.
З касаційною скаргою на вказані судові рішення звернулась ОСОБА_2 , яка не навела в касаційній скарзі мотивів щодо порушення своїх прав ухваленням судового рішення про відмову про її виселення із спірного житла. За таких підстав аргументи касаційної скарги щодо існування спору, за яким вирішується права позивача на спірну квартиру, щодо можливого порушення майнових прав відповідачки, неспроможні, оскільки судами відмовлено у виселенні ОСОБА_2 . 
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих  справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші, наведені в касаційній скарзі аргументи, є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій в оскарженій частині та не дають підстав вважати, що суди в цій частині порушили норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року                                             у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення в частині вирішення вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції рішення в частині вирішення вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , та постанову апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює. 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2024 року зупинено виконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира                       від 13 грудня 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду                   від 21 березня 2024 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаних судових рішень підлягає поновленню.
Керуючись статтями  400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 13 грудня 2023 року в частині вирішення вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року залишити без змін. 
Поновити виконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 13 грудня 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.                                                                        
         Судді:                                                                                                М. Є. Червинська

 Є. В. Коротенко

  В. М. Коротун