П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  400/3053/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Блонський В.К.  
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
12 серпня 2024 року                                                                                                                                  м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Боровицького О. А.  Шидловського В.Б. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 28.09.2023 №1134, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 28.09.2023 №1134, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою  Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим адміністративним позовом; позовну заяву   ОСОБА_1  до  військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 28.09.2023 №1134, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачеві.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій    апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
1. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 1134 від 28.09.2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого сержанта ОСОБА_1 , з накладенням на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ - «сувора догана», та позбавленням премії за вересень 2023 року в повному обсязі, позбавленням додаткової винагороди за вересень 2023 року в повному обсязі.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 премію за вересень 2023 року в повному обсязі та додаткову винагороду за вересень 2023 року в повному обсязі.
Ухвалою від 15.05.2024 Хмельницький окружний адміністративний суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків через подання до суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення з цим позовом із належним обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та наданням суду підтверджуючих відповідні обставини доказів.
20.05.2024 від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення, в якій зазначає, що оскаржувати зазначений у позові наказ ОСОБА_2 не мав ні фізичної, ні доказової можливості.
По-перше, відразу після інциденту представники військової частини склали протокол про адміністративне правопорушення та подали його до суду. І тільки там могло підтвердитись чи спростуватися звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та порушенням Статуту внутрішньої служби ЗСУ ОСОБА_1 . ОСОБА_1 не мав можливості довести свою невинуватість інакше, ніж підтвердити її в процесі розгляду справи в суді.
По-друге, одразу після вказаних в оскаржуваному наказі подій ОСОБА_1 було відряджено для виконання бойових завдань в зону проведення активних бойових дій, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав поранення, проходив лікування, що підтверджується довідкою гарнізонної ВЛК від 17.11.2023 р. № 8930).
Вказує, що Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2024 року скасовано Постанову Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.10.2023 року у справі № 468/2150/23, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цими позовним вимогами, тому наявні правові підстави для повернення позовної заяви.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Надаючи оцінку зазначеним вище аргументам позивача, суд враховує наступне.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Статтею 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, визначено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Таким чином, строк звернення до суду із цим позовом про оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 1134 від 28.09.2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого сержанта ОСОБА_1 , становить один місяць.
Пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.
Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на пред`явлення позову, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі подання її у строки, встановлені КАС України або іншими законами, для чого особа має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд зауважує, що суть цього спору стосується питання правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 1134 від 28.09.2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого сержанта ОСОБА_1 , з накладенням на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ.
Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.05.2023 у справі №380/24048/21.
В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що навіть якби ОСОБА_1 в місячний строк подав би заяву про незгоду з оспорюваним наказом, йому б все одно відмовили в ії задоволенні, оскільки не було ще рішення суду, яким би вину позивача було б спростовано.
Надаючи оцінку вказаним доводами, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до абз.2, п.45 розд. ІІІ Дисциплінарного статуту ЗСУ  за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Підстави та порядок притягнення до адміністративної відповідальності врегульовано нормами Кодексу про адміністративні правопорушення, а до дисциплінарної нормами Дисциплінарного статуту.
Отже, зазначені види відповідальності мають різну правову природу, підстави та порядок їх застосування. Можуть бути застосовані до особи як одночасно, так і окремо за наявності відповідних на те підстав.
Частиною шостою статті 78 КАС України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в її діях, незалежно від того, яку адміністративно-правову кваліфікацію ці ж самі дії особи отримали в межах адміністративного провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи. Суд під час розгляду справи на підставі встановлених ним обставин, у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин, повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Таким чином, оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності в суді загальної юрисдикції жодним чином не перешкоджає особі реалізувати своє право на звернення до суду з позовом, предметом якого є питання правомірності її притягнення до дисциплінарної відповідальності.
При цьому, суд звертає увагу, що у випадку якщо на думку однієї із сторін прийняте судом рішення за результатом розгляду відповідної кримінальної справи або справи про адміністративне правопорушення може вплинути на результат розгляду адміністративної справи така особа відповідно до пункту 3 частини третьої статті 44, пункту 3 частини першої статті 236 КАС України має право подати клопотання про зупинення провадження у справі зважаючи на об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
З огляду на вказане, судова колегія відхиляє аргументи позивача щодо поважності причин не оскарження спірного наказу у встановлені законом строки через неможливість довести свою невинуватість.
Окрім того, представник позивача зазначає, що одразу після вказаних в оскаржуваному наказі подій ОСОБА_1 було відряджено для виконання бойових завдань в зону проведення активних бойових дій. 
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2024 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 наказ про відрядження старшого сержанта ОСОБА_1 для участі в зоні бойових дій, який було видано в термін з 28.09.2023 року по 17.10.2023 року, та зобов`язано надати інформацію щодо підтвердження або не підтвердження участі ОСОБА_1 в бойових діях у строк з 16.10.2023 року по 05.11.2023 року. 
На виконання вимог ухвали Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено суд, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях у період з 18.10.2023 по 23.10.2023.
Суд звертає увагу, що згідно довідки ВЛК №8930 від 17.11.2023 позивач отримав травму 04.11.2023, вже через тривалий час після закінчення процесуального строку на оскарження спірного наказу.
Окрім того, судом було встановлено, що 18.01.2024 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.01.2024 року №20-РС. При цьому, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що після отримання тяжкої травми тривалий час проходив лікування, що, відповідно, завадило звернутися з позовною заявою.
Водночас, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 подано позовну заяву 26 березня 2024 року.
З огляду на вказані твердження, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2024 року  витребувано у ОСОБА_1 інформацію та належним чином завірені копії підтверджуючих документів щодо перебування на лікуванні протягом періоду  з 04.11.2023 року по 26.03.2024 року; зобов`язано ОСОБА_1  надати вказану інформацію до Сьомого апеляційного адміністративного суду до 18.07.2024.                    
Водночас, станом на день прийняття постанови витребувана судом інформація на адресу суду не надійшла.
Суд повторно звертає увагу, що ОСОБА_1 18.01.2024 року звільнено з військової служби, з позовною заявою останній звернувся 26.03.2024 року, що є доволі значним строком. Доказів перебування на будь-якому лікуванні матеріали справи не містять.
Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цими позовним вимогами, тому наявні правові підстави для повернення позовної заяви.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.    
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.           
Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Шидловський В.Б.