ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6851/24 Справа № 175/2640/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сікорської І.С. на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 12 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Актабанк» було укладено кредитний договір №0861518302/Т/972125, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом.
23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір №2 про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні їй права вимоги до позичальників, зокрема до ОСОБА_1 у розмірі 39 110 грн., з яких заборгованість за основним боргом 19 167 грн., заборгованість за процентами 10 грн., заборгованість за комісією – 16 783 грн., штрафи та пеня – 3 150 грн.
Просили стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0861518302/Т/972125 в розмірі 39 110 грн., а також понесені судові витрати.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0861518302/Т/972125 від 12 лютого 2014 року у розмірі 39 110 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 19 167 грн., заборгованості за процентами у розмірі 10 грн., заборгованості за комісією у розмірі 16 783 грн., штрафи, пені у розмірі 3 150 грн., а також судовий збір у розмірі 1 921 грн., а всього - 41 031 грн. 
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.  В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.
Зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність у ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 12.02.2014 року та отримання кредитних коштів за вказаним договором, зокрема первинною бухгалтерською документацією, оформленою відповідно до закону. Також сторонами кредитного договору не погоджено розмір процентів за користування кредитними коштами. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження переходу прав вимоги до ОСОБА_1 від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ», зокрема реєстрів прав грошових вимог та акти прийому-передачі. При цьому не вважає витяг з реєстру боржників належним та допустимим доказом переходу такого права вимоги.
Вважає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» пропустила загальновстановлений трирічний строк позовної давності, оскільки звернулась із позовом до ОСОБА_1 у липні 2019 року, а кінцевим терміном повернення кредитних коштів було 11 лютого 2016 року.
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. 
Зокрема, з посиланням на доводи, аналогічні позовній заяві зазначало, що ними доведено факт укладення ОСОБА_1 із ПАТ «Актабанк» кредитного договору, в якому сторонами погоджено всі істотні умови та перерахування відповідачу первісним кредитором кредитних коштів (копія квитанції додана до позову). З приводу відступлення права вимоги ними надані належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного факту і договір відступлення права вимоги є дійсним і ніким не оспорений, а надання документу не в повному обсязі, а лише витягу із нього прямо передбачено вимогами процесуального закону. Щодо строку позовної давності, то вважає, що її перебіг починається з моменту відступлення права вимоги у березні 2018 року. Також зазначає, що відповідно до умов кредитного договору сторонами погоджено строк позовної давності у 10 років.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 39 110 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Актабанк», зокрема і права вимоги до ОСОБА_1 за договором №0861518302/Т/972125, за яким боржник не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів. 
Такий висновок частково відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 12 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерними товариством «Актабанк» було укладено кредитний договір №0861518302/Т/972125, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 річних та включається в суму щомісячного платежу, з кінцевим терміном повернення 11 лютого 2016 року. Також позичальник платить банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 700 грн., що розраховується як 3,5 % від суми кредиту та в день підписання кредитного договору комісію за надання кредитних коштів у розмірі 500 грн. У статті п`ятій кредитного договору сторони погодили розмір штрафу у разі неналежного виконання позичальником своїх обов`язків з погашення кредиту у розмірі 150 грн. за кожний просочений місячний платіж та пеню у розмірі 0,005 % від несвоєчасно перерахованої суми. Також до кредитного договору надано копію графіку платежів, запиту на отримання кредиту, анкети-опитувальника, анкети клієнта-фізичної особи та згоди від 11.02.2014 року, в яких зазначені особисті відомості про клієнта ОСОБА_1 та надана згода на обробку банком персональних даних клієнта. Також зазначені документи містять особистий підпис ОСОБА_1 .. 
Крім того, матеріали справи містять квитанцію від 12 лютого 2014 року про отримання ОСОБА_1 від ПАТ «Актабанк» 20 000 грн. на виконання умов кредитного договору №0861518302/Т/972125. 
23 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір №2 про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визнаних цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Божників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору.
Відповідно до додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги - реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №0861518302/Т/972125 від 12 лютого 2014 року в сумі 39110 грн., з яких: 19167,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 10,00 грн. - заборгованість за процентами; 16783,00 грн. - заборгованість за комісією; 3150,00 грн. - штрафи, пені.
На виконання п.3.4 Договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення «Укрпошти» ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних.
Відповідно до абз. 2 п. 3.4 Договору про відступлення прав вимоги, банк здійснює повідомлення боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «Актабанк» протягом 2 (двох) робочих днів (повідомлення за 26.03.2018 за посиланням http://www.aktabank.com/).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. 
З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2014 року ПАТ «АКТАБАНК» із ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання у паперовому вигляді кредитного договору, у якому погоджено розмір кредиту, строки його повернення, відсоткова ставка за користування, комісійні витрати, а також розмірі штрафів та пені за неналежне виконання договорів.
На виконання зазначеного кредитного договору банком передано відповідачу кредитні кошти під підпис у касі банку у відповідності до вимог п 2,1 та 3.1 договору, що підтверджується відповідною квитанцією із особистим підписом ОСОБА_1 .. Таким чином доводи апелянта щодо не укладення кредитного договору та неотримання кредитних коштів спростовуються наявними у справі документами.
Уклавши вказані договори на умовах, викладених в них, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорах.
Належними та допустимими доказами розміри заборгованості по тілу кредиту, відсотках та комісії, нарахованих відповідно до умов договору, апелянтом не спростовано.
Враховуючи зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції пришов до правильних висновків про укладання та підписання ОСОБА_1 із ПАТ «АКТАБАНК» кредитного договору, за яким позичальнику передано кредитні кошти у розмірі 20 000 грн. та невиконання останньою своїх зобов`язань щодо повернення, позичених в борг коштів та наявності у неї боргових зобов`язань перед банком.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.
Щодо доводів апеляційної скарги про неприйняття розрахунків заборгованості за цими кредитними договорами, то слід зазначити, що не зважаючи на те, що вони не є первинною бухгалтерською документацією у розумінні чинного законодавства, однак у сукупності із іншими наявними у справі доказами підтверджують наявність у боржника заявлених позивачем сум кредитної заборгованості.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога)
Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Згідно п.2.2 Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань розмір прав вимоги, які переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів. 
Відповідно до п.4.1 Договору про відступлення прав вимоги новий кредитор виплачує банку 3 160 375 грн. В матеріалах справи наявне платіжне доручення №14408 від 22 березня 2018 року про перерахування позивачем на користь ПАТ «АКТАБАНК» 3 160 375 грн. за придбання активів за протоколом електронного аукціону від 15.03.2018 року, за яким за результатами відкритих торгів ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло у власність активи ПАТ «АКТАБАНК» і на виконання вимог якого було укладено договір про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року.
Також матеріали справи містять належним чином засвідчений витяг з додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №0861518302/Т/972125 від 12 лютого 2014 року в сумі 39110 грн., з яких: 19167,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 10,00 грн. - заборгованість за процентами; 16783,00 грн. - заборгованість за комісією; 3150,00 грн. - штрафи, пені.
Таким чином ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеними вище кредитним договором №0861518302/Т/972125, а саме протокол електронного аукціону від 13.03.2018 року, платіжне доручення №14408, договір відступлення первісним кредитором права вимоги від 23.03.2018 року та витяг з реєстру відступлення права вимоги за цим договором щодо ОСОБА_1 , 
При цьому слід звернути увагу, що  відповідно до ч.2 ст. 95 ЦПК України у випадку, коли для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.02.2014 року у відповідних сумах, які підтверджуються наявними в матеріалах справи документами.
Доводи про те, що позивачем пропущено строк позовної давності частково заслуговують на увагу.
Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Передбачено два види позовної давності: загальна і спеціальна. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.2 ст. 158 ЦПК України).
Відповідно до положень ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у 
письмовій формі. При цьому позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Як вбачається з матеріалів справи п. 5.3 кредитного договору від 12.02.2024 року термін позовної давності погоджений сторонами складає 10 років. Однак таке збільшення сторонами строку позовної давності не може бути застосовано до вимог про стягнення штрафу та пені, за якими спеціальним строком позовної давності є 1 рік.
Відповідно до ч.1,5 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до п.2.1.3 Кредитного договору кінцевою датою погашення всієї заборгованості є 11 лютого 2016 року. Таким чином, позовна давність за кредитним договором у частині стягнення самої заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією закінчується 11 лютого 2026 року, а за вимогами по стягненню штрафів та пені 11 лютого 2017 року. З вимогами до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за договором від 12 лютого 2014 року у судому порядку звернулись у липні 2019 року, тобто із дотриманням строку позовної давності в частині вимог за основним боргом, комісією, відсоткам, однак із пропуском строку для вимог за штрафом та пенею.
При цьому слід звернути увагу, що відповідно до положень ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у заяві про перегляд заочного рішення від 22 жовтня 2019 року представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності то вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» 
Однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не застосував заявлений представником відповідача строк позовної давності до вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у вигляді штрафів та пені, а тому прийшов до помилкового висновку про стягнення з останньої такої заборгованості у розмірі 3 150 грн.
Відповідно п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведе апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині висновків про стягнення заборгованості в частині штрафів та пені у розмірі 3 150 грн. та відповідній зміні загальної суми заборгованості за кредитним договором 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат
Враховуючи наведене, а також те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (91,95%), як і апеляційна скарга відповідача (8,05%), то враховуючи положення ЦПК щодо взаємозарахування понесеного сторонами судового збору за розгляд у суду першої та апеляційної інстанції, з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню судовий збір у розмірі 1 534,40 грн.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 39 110 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сікорської І. С. задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року змінити в частині розміру заборгованості за договором №0861518302/Т/972125 від 12 лютого 2014 року з «39 110 грн.» на «35 960 грн.» (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят гривень), розміру судового збору з «1 921 грн.» на «1 534,40 грн.» (одна тисяча п`ятсот тридцять чотири гривні сорок копійок) та загальної суми, стягнутої з ОСОБА_1 із «41 031 грн.» на «37 494,40 грн.» (тридцять сім тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні сорок копійок); виключити із резолютивної частини рішення положення про стягнення штрафів та пені у розмірі 3 150 грн. 
В решті вимог залишити рішення без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: