ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 серпня 2024 року
м. Київ
Справа № 285/1131/15-к
Провадження № 51-1063 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
засудженого (відеоконференція)                               ОСОБА_6 ,
захисника (відеоконференція)                                    ОСОБА_7 , 
потерпілої                                                                           ОСОБА_8 ,
представника потерпілої                                               ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 січня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015060090000145, за  обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області вироком від 05 жовтня 2023 року визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Цивільний позов потерпілої суд задовольнив частково, стягнув з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 11 838 грн й на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. Вирішив питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За вироком суду  ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за те, що він 04 лютого 2015 року, приблизно о 22.00, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , вживав алкогольні напої з ОСОБА_10 . Під час сварки з останнім на ґрунті особистих неприязних відносин він умисно, зі значною силою завдав ОСОБА_10 удар рукою по голові, від чого останній впав на підлогу. Після цього ОСОБА_11 , використовуючи металевий совок, який знаходився в приміщенні будинку, завдав ним та ногами численні удари по голові, тулубу та кінцівках ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 15 січня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишив без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнив частково. 
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасував. Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди апеляційний суд вирішив залишити без задоволення. В іншій частині вирок місцевого суду апеляційний суд залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції фактично письмові докази безпосередньо не досліджував, оскільки оголошення документів та їх дослідження в судовому засіданні здійснював прокурор, що призвело до неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог КПК України, зокрема передбаченого положеннями ст. 23 КПК України принципу безпосередності дослідження доказів судом. 
Потерпіла ОСОБА_8 за змістом касаційної скарги просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України.
Потерпіла не погоджується з рішенням апеляційного суду, який, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, послався лише на те, що її син  ОСОБА_10 помер від переохолодження, а не від травм, і не врахував, що таке переохолодження було в результаті численних тяжких тілесних ушкоджень, які були завдані засудженим.
Вважає, що апеляційний суд не врахував, що вона є інвалідом другої групи, пересувається на інвалідному візку і побиття сина, що в подальшому призвело до його смерті, спричинило їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях.
Крім того, потерпіла стверджує, що засуджений не лише побив її сина, а й викрав у нього гроші, кофту та мобільний телефон, про що вона неодноразово повідомляла під час судового розгляду.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу захисника і заперечували проти задоволення касаційної скарги потерпілої.
Потерпіла і її представник підтримали касаційну скаргу потерпілої і заперечували проти задоволення касаційної скарги захисника.
Прокурор підтримала касаційну скаргу потерпілої і заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України, рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Щодо тверджень захисника про порушення судом принципу безпосередності дослідження доказів, зокрема документів, оскільки їх зміст оголошувався в судовому засіданні прокурором, а не головуючим, то колегія суддів Верховного Суду вбачає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
При цьому статтею 358 КПК України визначено порядок дослідження документів під час судового розгляду. Зокрема у частині 1 цієї статті зазначено, що протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.
Таким чином, КПК України не містить вимоги щодо необхідності оголошення документів саме головуючим суддею.
Як убачається з аудіозапису судового засідання від 18.05.2023, коли судом досліджувались документи, в судовому засіданні головуючим було запропоновано сторонам оголосити документи, які вони вважають за необхідне дослідити, після чого прокурором було оголошено докази сторони обвинувачення відповідно до переліку (т. 6 а.с. 40), які були долучені до провадження. 
За таких обставин колегія суддів не вбачає порушень судом принципу безпосередності дослідження доказів. Крім цього, зазначені документи були попередньо відкриті стороні захисту, тобто їх зміст був стороні захисту відомий. 
Доводи сторони захисту про порушення під час дослідження в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту з засудженим від 20.02.2015, зокрема про те, що засудженому та захисникові під час участі у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, не було забезпечено достатню технічну можливість бачити і чути відтворюваний відеозапис, були належним чином перевірені апеляційним судом, який обґрунтовано вказав, що захисник ОСОБА_7 ознайомлювалась з матеріалами судового провадження, отримувала відповідні фотокопії та відеозапис слідчого експерименту, про що свідчить її заява від 12.06.2023 (т.6 а.с.79). Зокрема у своїй заяві про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 12.06.2023 захисник зазначає, що отримала копію відеозапису слідчого експерименту. 
Тому колегія суддів вбачає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 не підлягає задоволенню. 
Стосовно доводів касаційної скарги потерпілої про те, що засуджений не тільки побив, але й заволодів речами її сина, то відповідно до змісту ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Враховуючи викладене, касаційний суд не вбачає слушними доводи касаційної скарги потерпілої щодо тих обставин, у вчиненні яких засуджений не обвинувачувався і які не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах провадження. 
Однак колегія суддів Верховного Суду вбачає обґрунтованими в певній частині доводи касаційної скарги потерпілої щодо вирішення місцевим та апеляційним судами заявленого нею до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування шкоди.
Відповідно до приписів, встановлених в частинах 1, 4, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з  цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
З матеріалів провадження вбачається, що потерпілою у кримінальному провадженні було визнано ОСОБА_8 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_10 , що не оспорюється в касаційних скаргах. 
Потерпіла ОСОБА_8 заявила цивільний позов про стягнення на її користь з ОСОБА_6 11 838 грн матеріальної шкоди, що складається з витрат на поховання ОСОБА_10 , й 500 000 грн моральної шкоди, спричиненої їй кримінальним правопорушенням (т. 1 а. с. 200-201).
Суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов потерпілої, задовольнив його частково, стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 11 838 грн матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди.
При цьому, враховуючи, що за змістом цивільного позову потерпіла обґрунтовувала необхідність відшкодування їй матеріальних збитків витратами на поховання сина, вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову не містить належного обґрунтування необхідності стягнення на користь потерпілої матеріальних збитків на відшкодування витрат на поховання її сина з огляду на те, що ОСОБА_6 за змістом висунутого обвинувачення, а також за змістом обвинувачення, визнаного місцевим судом доведеним, не ставилася у вину смерть ОСОБА_10 .  
Апеляційний суд, перевіряючи вирок в апеляційному порядку, звернув увагу на зазначені вище аспекти щодо вимог цивільного позову потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди, однак при цьому скасував задоволення цивільного позову потерпілої місцевим судом і в частині стягнення на користь потерпілої моральної шкоди, також належним чином не вмотивувавши свою позицію.
За змістом ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. ОСОБА_8 була визнана потерпілою у цьому кримінальному провадженні, що не оспорюється в касаційному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов.
Зі змісту цивільного позову потерпілої вбачається, що вона просила стягнути на її користь, крім іншого, й моральну шкоду, завдану їй злочином, не конкретизуючи при цьому, що моральна шкода була завдана саме фактом смерті її сина. 
Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом п. 2 ч. 2 цієї статті ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів
Апеляційний суд, перевіряючи вирок суду першої інстанції, погодився з судом першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, щодо ОСОБА_10 . 
При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 , яка визнана у цьому кримінальному провадженні потерпілою, не має достатніх підстав для відшкодування спричиненої їй кримінальним правопорушенням моральної шкоди, не навівши належних і достатніх мотивів такого рішення. Однак при цьому апеляційний суд вирішив скасувати вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову в цілому і відмовив у його задоволенні повністю. 
За таких обставин, на думку колегії суддів касаційного суду, вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду в частині вирішення зазначеного цивільного позову не можна визнати належно вмотивованими, що могло завадити судам ухвалити законне та обґрунтоване рішення в цій частині.
З огляду на це колегія суддів вбачає, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 у частині вирішення зазначеного вище цивільного позову підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Тому, керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково. 
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 січня 2024 року щодо  ОСОБА_6 скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди і призначити новий розгляд провадження в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни. 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                            є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                           ОСОБА_3