УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 липня 2024 року
м. Київ
справа № 199/2571/19
провадження № 51 - 2445 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року,
встановив:
За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 3 ст. 358 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. 
ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строку давності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 114 625 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_7 . 391 843 грн - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання.
ОСОБА_5 засуджено: за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки; за ч. 3 ст. 358 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК (в редакції від 15 квітня 2008 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 3 ст. 190 КК (в редакції від 15 квітня 2008 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. 
ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 чт. 358 КК, на підставі ст. 49, ч. 2 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строку давності
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК, зарахувати в строк покарання строк перебування ОСОБА_5 під цілодобовим домашнім арештом з 18 березня 2019 року по 16 травня 2019 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.
Скасовано вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача ОСОБА_5 , а провадження в цій частині закрито. 
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Ухвалою Верховного суду від 06 червня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року.
Захисник ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, доводи якої за змістом аналогічні касаційній скарзі, за якою ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2024 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження.
Вивчивши касаційну скаргу захисника, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
Зі змісту положень статей 424, 425 КПК  вбачається, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. Конституційний суд України рішенням від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення у положенні пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства "забезпечення ... касаційного оскарження рішення суду" у системному зв`язку з положеннями частини першої статті 8,  статті 125 Основного Закону України означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду. 
З урахуванням зазначеного та того, що ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2024 року прийнято рішення по суті вимог касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачалось підстав для її задоволення, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 використав своє право на касаційне оскарження судових рішень щодо ОСОБА_5 , у зв`язку із чим зазначені судові рішення не можуть бути предметом касаційного перегляду вдруге. 
Щодо доводів захисника, що у обвинувальному акті ОСОБА_5 обвинувачено у вчиненні п`яти злочинів, однак вироком місцевого суду засуджено лише за вчинення чотирьох злочинів суд вважає необґрунтованими, оскільки за приписами ч. 2 ст. 437 КПК погіршення становища засудженого допускається лише у разі скасування обвинувального вироку суду за умови, що з цих підстав касаційну скаргу подано прокурором, потерпілим чи його представником.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення щодо ОСОБА_5 не може вдруге бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Керуючись п. 1 ч. 2  ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                               ОСОБА_8