ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2024 року	Львів	Справа № 140/821/24 пров. № А/857/11340/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року в справі №140/821/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – ОСОБА_2 ,
час ухвалення рішення – 08.04.2024 року,
місце ухвалення рішення – м.Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                              ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач) відповідно до якого просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої позивачу грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення та інших виплат на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі №140/7592/22 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів;  зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення та інших виплат на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі №140/7592/22 .
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації суми податку на доходи фізичних осіб при виплаті коштів на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі №140/7592/22.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб, утриманого з нарахованих на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі №140/7592/22 сум грошової допомоги на оздоровлення та інших виплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходження військової служби.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим,  що відповідач належним чином виконав рішення Волинського окружного адміністративного суду 09 травня 2023 року у справі №140/7592/22 (з урахуванням постанови апеляційної інстанції). Так, вказаним рішенням суду в/ч НОМЕР_1 не зобов`язаний компенсувати позивачу податок з доходів фізичних осіб та дане питання не розглядалося і не вирішувалося при судовому розгляді.
Разом з тим вважає, що Податковий кодекс України не передбачає жодної підстави для звільнення позивача від стягнення податку з доходів фізичних осіб чи оподаткування його за нульовою ставкою, незалежно від виплати чи не виплати компенсації податку на доходи фізичних осіб, передбаченої Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі - Порядок №44). А тому законність утримання податку з доходів фізичних осіб позивача не знаходиться в будь-якій залежності до компенсації податку на доходи з фізичних осіб.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, наказом від 18 серпня 2022 року №688-ОС з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «ґ» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці на висловили бажання продовжувати службу): один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (арк. спр. 10).
Відповідно до наказу від 19 серпня 2022 року №695-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (арк. спр. 9).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі №140/7592/22, позов задоволено; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , які полягають у застосуванні із 29 січня 2020 року та з 01 січня 2021 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення та інших виплат; зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 29.01.2020 та з 01.01.2021 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення та інших виплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходження військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року відповідно, з урахуванням виплачених сум.
Відповідачем 27 жовтня 2023 року, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі № 140/7592/22, здійснено виплату заборгованість грошового забезпечення на загальну сумі 42 164,02 грн, що підтверджується випискою з АТ КБ «Приватбанк» (арк. спр. 8).
Представником позивача, адвокатом Каверіним С. М., 18 грудня 2023 року до в/ч НОМЕР_1 скеровано адвокатський запит, в якому просив надати інформацію щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі № 140/7592/22 із наданням детальних розрахунків нарахувань та просив нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів (арк. спр. 7).
Відповідачем, у відповіді на вказаний вище запит, листом від 27 жовтня 2023 року №09813387-23-Вих повідомлено про виконання рішення суду в добровільному порядку та відмовлено у виплаті компенсації втрати частини доходів (арк. спр. 12).
У відповідності до розрахункового листа за жовтень 2023 року позивачу перераховано на картковий рахунок грошові кошти у сумі 42 164,02 грн та утримано 10 213,65 грн, з яких: податок на доходи фізичних осіб у розмірі 9 427,98 грн та військовий збір – 785,67 грн (арк. спр. 6).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року затверджено Порядок №44, який визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).
Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
За приписами пунктів 3, 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Суд зазначає, що Закон України Про податок з доходів фізичних осіб втратив чинність на підставі Податкового кодексу України (чинний з 01 січня 2011 року).
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
У контексті наведених норм можна виснувати, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються: 1) з грошового забезпечення; 2) грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів; виплата грошової компенсації здійснюється за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою їм грошового забезпечення/грошових винагород та інших виплат у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб. Іншими словами, при нарахуванні грошового забезпечення/ грошових винагород та інших виплат військовослужбовцям утримана сума податку на доходи фізичних осіб підлягає поверненню шляхом виплати відповідної компенсації в розмірі суми утриманого податку.
Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115 (далі - Положення №1115), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.
Отже, на суб`єкта владних повноважень в/ч НОМЕР_1 , у якій ОСОБА_1 проходив військову службу та перебував на усіх видах забезпечення, було покладено обов`язок вжити заходів з проведення повного розрахунку за всіма видами грошового забезпечення на день виключення її із списків особового складу.
Враховуючи наведене суд уважає, що при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу як військовослужбовцю у повному розмірі грошового забезпечення/грошових винагород та інших виплат при звільненні, право на які та набула під час проходження військової служби, грошова компенсація у розмірі суми утриманого податку на доходи фізичних осіб мала бути виплачена їй одночасно з виплатою належних сум.
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі №825/761/17, від 29 липня 2020 року у справі №814/142/17.
Протиправність дій відповідача щодо невиплати у належному розмірі позивачу грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення та інших виплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходження військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено судовим рішенням у справі №140/7592/22. Тому будь-які аргументи відповідача щодо порядку нарахування зазначених виплат не потребують оцінки суду при розгляді цієї справи.
Саме при виплаті на виконання судового рішення перерахованих сум зазначених компенсації, допомоги та винагороди відповідачем і було утримано податок на доходи фізичних осіб, що не заперечується відповідачем.
Доводи представника відповідача стосовного того, що Податковий кодекс України не передбачає жодної підстави для звільнення позивача від стягнення податку з доходів фізичних осіб чи оподаткування його за нульовою ставкою, незалежно від виплати чи не виплати компенсації податку на доходи фізичних осіб, передбаченої Порядком №44, суд вважає помилковими.
Як визначено підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).
Ставка військового збору становить 1,5% від об`єкта оподаткування (підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).
Таким чином, податковий агент зобов`язаний утримати військовий збір із сум доходів у вигляді компенсації в тому податковому періоді, в якому відбувається таке нарахування (виплата).
У свою чергу, Порядок № 44 визначає, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб здійснюється як при утриманні податку з грошового забезпечення військовослужбовця, так і з грошових винагород та інших виплат, на які військовослужбовець має право.
З наведених приписів законодавства випливає, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Суд вважає, що здійснюючи розрахунки з позивачем на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі 140/7592/22, відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення.
Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що цей позов підлягає задоволенню, оскільки суд дійшов висновку щодо наявності підстав для нарахування та виплати позивачу недоотриманої суми грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -
                                                   ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року в справі №140/821/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 10 липня 2024 року.